24 ÖDLOR. 
och denna stjertens rörelse bidrager nästan lika mycket 
"som fötterna att framskjuta henne. Detta märker man då 
man träffar exemplar med nyss afstympad svans, hvilka 
ej förmå springa, utan blott gå temligen sakta (nästan 
som Paddan) ehuru benen äro alldeles friska. 
Sandödlan är af naturen rädd och vild, hvarföre 
hon i fångenskapen ej mycket låter tämja sig. Likväl 
har jag sett en, som gick fram och tog flugor ur 
handen på den, som egde henne; dock skedde det med 
stor varsamhet och vid minsta buller sprang hon och 
gömde sig. Stundom försöker hon att bita den som 
med blotta handen fattar henne; men hennes bett är 
hvarken skarpt eller farligt. Hon förmår väl knap- 
past bita så att blod utkommer; och att hon är all- 
deles giftlös, behöfves icke åter upprepas. 
Mot vintrens annalkande lägger hon sig in i ett 
hål under en buske, mellan trädrötter eller i en jord- 
brink, tillsluter det för sig med jord, torrt gräs eller 
löf, och ligger der i dvala, orörlig och stel, tills vår- 
värman åter väcker och framlockar henne. Hon fram- 
kommer dock tidigt, redan i sista hälften af Mars eller 
början af April). 
Dess födoämnen bestå uti insekter och larver: 
flugor, små gräshoppor m. m. Hon smyger sig var- 
samt mot sitt rof och, anländ nog nära, kastar hon 
sig derpå med snabbhet. 
Fortplantning: Sandödlan lägger ägg och föder 
aldrig lefvande ungar. Äggen till antalet 10 —12, till 
formen trinda, aflånga, trubbiga och till storleken nä- 
stan lika breutik Pling, äro omgifna af ett pergament- 
artadt skal. I en drägtig hona ser man de stora äg- 
+) År 1840 voro Ödlor redan framkomna vid Hör den 24:de 
Mars. I år 1842 syntes de ännu tidigare; men jag känner 
ej om de tillhörde denna eller följande art. 
