sv 
86 GROD-DJUR. 
ligen ej mer än 2 till 2 fot djupa och alltid på bott- 
nen gräsbeväxta, för att tjena ynglet till föda straxt 
det utkläckes.  Rommen, som lägges i stora klimpar, 
bestående af romkornen och en slemaktig massa, som 
omgifver och sammanhåller dem, är tyngre än vatt- 
net, och sjunker straxt till bottnen, der han synes blå- 
aktig i det klara vattnet; men efter någon tids för- 
lopp, då äggen börjat svälla, synas de grå och stiga 
upp i vattenytan. Jag har, flere gånger, af en och 
samma nyss lagda romklase låtit en del ligga qvar i 
pölen och lagt en del i vatten i ett glas, som blifvit 
satt i ett år söder vändt fönster och jag har alltid 
funnit att de sednare blifvit långt förr utkläckta än 
de förra. Det är således en högre eller lägre vär- 
megrad, som förordsakar deras hastigare eller lång- 
sammare utvickling. På de ställen, der romklasar le- 
gat, hvimlar vattnet af svarta Grodlarver. Dessa äro 
både till yttre form och inre byggnad helt olika de 
Grodor, som alstrat dem. De likna mer fiskungar; de 
hafva inga extremiteter, blott en rundt oval kropp och 
en hoptryckt med fenflik omgifven fiskstjert; de andas 
medelst yttre gälar, som äro greniga och sitta ut på 
sidorna af halsen, och de hafva en hornartad näbb, 
utan tänder. ”Tarmkanalen är mycket lång och ligger 
nästan spiralformigt. De lefva i detta skick icke af 
animalisk, men af vegetabilisk föda; de äro verkliga 
herbivorer. Derefter försvinna de yttre gälarna; de 
andas då medelst inre gälar, som bestå i gälknippen 
fästade vid 4 gälbågar, som ligga dolda under hals- 
huden. Vattnet som intages-i munnen och användes 
för respirationen, passerar mellan gälbågarna och går 
ut genom ett hål, beläget på sidan bakom huf- 
vudet.  (Jemf. Cuv. Regne animal II. p. 103). — 
Först utväxa bakbenen; frambenen börja utvecklas 
under huden och träda slutligen fram; derefter hop- 
krymper stjertens fenlika infattning och han försvinner. 
