96 GROD-DJUR. 
sommartiden hvälfver ett ämbar öfver bufvudet och i 
en sjö drar sig neder under vattnet och då ropar i 
ämbaret, höres det på samma sätt (som om det vore) 
långt ifrån.” — Och p. 244. ”Klockgrodorna voro här 
högmältare än tillförene, att jag i förstone ej annat 
kunde höra, än att några klockor ringde tillsamman, 
efter det var söndag. Jag undrar att ingen planterar 
dessa upp åt landet att höra denna naturens samman- 
ringning genom Grodor.” — Parningen sker i vattnet, 
der honan lägger sin rom klimpvis, liksom föregående 
slägte. Romkornen äro stora efter djurets storlek. 
Om hösten ser man klockgrodorna ofta på land, 
der de hoppa fram med långa skutt, liksom Grodorna 
och krypa icke som Paddorna., 
Slägtet: Kärrgroda (Pelobates, Wagl.”). 
Trumhinnan dold; tungan med främre hälften fast- 
växt, med bakre fri. Kroppen ofvan glest belagd med 
vårtor, inunder helt slät; baktårna med alldeles hela 
simhinnor; under roten är innersta tån en stor .hop- 
tryckt broskartad knöl. 
Lök-groda (Pelobates fuscus Wagl.). Jå 
Artm. Oregelbundet fläcklig af brunt och grått; 
ett band af sistnämde färg långs bakryggen. -— AR 
Zz AN 
Synonymi: Bufo allium -redolens RössEL Histor. Ranar. pag. W 
69. tab. XVIIL-—XIX. — Bufo fuscus Laur. Amphib. p. 28 n. 10. 
— MERR. p. 183. — Pelobates fuscus NWAGLER Syst. Amphib. pe 
206. — Le crapaud brun CUuVv. Regn. anim. 2. p. 110. — DaAup. GS 
p. 81. pl. XXIX. f. 1. — Die Braune Kröte BEcust. 1. c. p. 455. 
Beskrifning: Nosen slät, tjock och trubbigt af- 
rundad, mycket kullrigt frånståelide öfver munnen. Hjes- 
san mellan och bakom ögonen kullrig; näsborrarna små 
ligga vidt skilda, och längre från hvarandra än från 
+) Af nos, palus (kärr) och guvow, eo (jag går) således Kärr- 
gångare. | | - 
