STINK-PADDA. 105 
plattad, med en rund slät fläck (membrana tympani) 
under dess främre del. Framfötterna hafva en stor 
rund knöl under handlofven; tårna utan simhinnor. 
Bakbenen föga - längre än frambenen; dess 5 tår äro 
blott vid roten förenade med en kort simhud; två 
smärre vidt skilda knölar på fotvristen. 
Färgen: ofvan olivgrön med något mörkare knö- 
lar; ett gult streck löper midt åt ryggen från pannan 
till anus; en rad af runda hvita knölar från öfverkä- 
ken till frambenen. Kroppssidorna, äfvensom bakbenen 
och frambenen ofvan fläckiga, (marmorerade) med oliv- 
grönt och hvitaktigt. Undra kroppsdelarna samt be- 
nen inunder hvita, beströdda med orediga små mörka 
fläckar. Längd till anus 2:£ t.; till längsta tåspetsen 
d tum. 
Vistelseort och lefnadssätt: Stinkpaddan före- 
kommer i många trakter af det södra Sverige, åtmin- 
stone ända upp i Hallandf). I södra Skåne är hon 
icke sällsynt och i Ljunits, Wemmenhögs och Ingelsta 
Härader är hon allmän. Allmännast förekommer hon 
i höga sandiga trakter t. e. i Kåseberga backar, All- 
maröds backar 0. s. v. Om dagen ligger hon dold 
under stenar och i jordhål; men om natten är hon i 
rörelse och springer kring efter rof. Härunder faller 
hon ej sällan ned i potatisgrafvar med så branta väg- 
gar, att hon ej kan klättra upp. Då hon oroas gifver 
hon ifrån sig en äcklig och vidrig stank, som kan 
förordsaka hufvudvärk och kräkning. Hon hoppar al- 
drig, som' andra Paddor, utan löper på alla fyra och 
det nästan lika snabbt som en råtta; också härigenom 
skiljer hon sig från alla andra Groddjur. Äfven un- 
der vintren ligger hon dold i springor i gamla murar, 
mellan stenar, under tufvor 0. s. v. Stundom göm- 
mer hon sig i remnor, som stå betydligt öfver mar- 
+) Der såg jag ungar af denna art 1814. 
