7 
vigtiga bidrag till djurens psychologi. Flourens 
har på ett ställe samlat dessa Fr. Cuviers åsigter 
G Ann. Sc. Nat. XII (1839) p. 235. — Se äfven 
Fror. Not. 1839. Nov. N:o 255, 256). Han upp- 
drager en noga gräns mellan instinkt och förstånd 
(intelligence). Den förra beror på kroppsbildningen, 
och har endast afseende på de naturliga behofvens 
uppfyllande eller slägtets bibehållande, och är lika 
utmärkt hos de lägre som hos de högre djuren. 
Hos de högst utbildade, t. ex. apor, rofdjur, idislan- 
de djur m. fl., märkes dessutom tydliga yttringar 
af ett förstånd, hvilka äro mera utmärkta i den 
mån djuret är högre organiseradt: således utmärk- 
tare hos rofdjuren än hos de idislande. Gnagare 
och pungdjur stå i detta hänseende lägst bland 
däggdjuren. Det är instinkten, som drifver bäfvern 
och biet att bygga, fogeln att flytta, det nyfödda 
barnet att söka efter moderns bröst; men det är 
ett verkligt förstånd, ehuru i sin enklaste yttrings- 
form, som lärer vargen och räfven att undvika 
snaror, och husdjuren att skilja mellan sina skötare 
och andra personer. Men hunden igenkänner sin 
herre vid alla tillfällen och blott på rösten eller 
ljudet af dess gång, hvaremot oxen förlorar känne- 
domen om sin skötare, om denne blott påtager en 
annan drägt än den vanliga. De förmögenheter bos 
djuren, som bero på instinkten kunna ej förändras 
eller upparbetas; de som bero på förståndet kun- 
na utbildas, ej blott bos individen, utan äfven 
hos racen: en hundvalp, som är född af en race, 
hvilken genom flera generationer blifvit dresserad 
för jagt, behöfver ingen eller ganska ringa dres- 
sur för att blifva jagthund. Mellan det djuriska 
och det menskliga tillståndet framställes medvetan- 
det såsom en gräns: hunden kan väl tänka, veta, 
