5 
vara fruktsam, så voro föräldrarne af samma art. 
Vi anmärka bärvid att genus efter detta begrepp 
ofta skulle afvika från de nu i zoologien brukliga 
genera, men det har mycket för sig, och förtjenar 
all uppmärksamhet. Man skulle, om denna el- 
ler någon annan princip följdes, slippa att få se 
hästen och åsnan, lejonet och tigern, orren och 
tjädern skilda i olika genera; men man skulle äfven 
nödsakas att inom samma genera hopföra rådjuret, 
fåret och geten, — hönsen, fasanerna och påfo- 
geln m. fl., som länge varit åtskilde. — F. går än 
vidare och tror, att alla de djur af olika genera, 
mellan hvilka parning kunde äga rum, men utan 
att alstra afföda, borde tillsamman utgöra en Ordo. 
Vi tro, att i fall noggranna forskningar, öfver detta 
ämne, grundade på fakta, anställas, så kunna de 
leda till resultater af stort värde. 
En annan skrift, som afhandlar samma ämne 
är D:r A. F. Spring uber die naturhistorischen 
Begriffe von Gattung, Art und Abart (8:0 Leipzig 
1838, belönt af Philos. Fac. i Muänchen). S. fram- 
går hufvudsakligen på speculationens bana, men 
synes väl bevandrad i den speciella naturkunskapen. 
Han skrifver hufvudsakligen såsom botanist; men 
detta är ett af de ämnen som hafva lika interesse 
för zoologien som för botaniken. Af hela afhandlingen 
synes, att Förf:s begrepp om art innefattas i den af 
De Candolle modifierade Linneiska difinitionen derpå: 
att ”AZrt (Species) är sammanfattningen af alla de 
individer som likna hvarandra nog, för att berät- 
tiga oss till antagandet, att de härstamma från sam- 
ma föräldrar.” Begreppet synes' härigenom blifva 
mera ' praktiskt användbart, än de förut nämde, 
men det blir alldeles obestämdt, då man ej kan 
hafva någon historisk kunskap om huru mycket de 
ursprungliga föräldrarnes afkomlingar hafva förän- 
