52 
kanter (criste) visar sig. 1 denna ålder är det 
som man vanligen beskrifvit djuret såsom Simia 
Satyrus. Under den vidare tillväxten bli hufvu- 
dets kanter tydliga och utstående; de mot Menni- 
skans line semicirculares svarande criste, ligga då 
parallela ofvanför tinningarne, närmande sig hvar- 
andra mer och mer. Slutligen sammanflyta de, 
först baktill, sedan helt och hållet, då djuret blir 
gammalt, till en enda crista, hvilken liksom hos 
rofdjuren sammanlöper med crista occipitalis. Ögon- 
brynskanterne bli starkt utstående och nacken blir 
alldeles platt såsom bos rofdjuren. Ansigtet blir 
stort, med starkt utstående kindbågar. Djuret är, 
såsom fullväxt, åtminstone 5 fot högt. Hos honan 
tror D. att hjesskammarne alltid förblifva något 
åtskilda. Han tror äfven att nageln på bakre tum- 
men förloras med åldern, men det var redan långt 
förut upplyst af Brayley (Brewsters Journ. VII. 
(1835) p. 72), att denna nagel saknas eller finnes, 
utan att utvisa någon Hilde eller artskilnad. B. 
säger att nageln YE saknas än finnes. 
Owen hade i Zool. Proc, October 1836, af- 
handlat samma ämne, och dessutom framställt en 
ny närslägtad art, S. morio från Borneo, samt vi- 
sat att S. Abelii, som finnes på Sumatra, men är 
föga känd, skiljer sig genom några temligen be- 
tydliga olikheter i cranium från den egentliga S. 
Satyrus; men dock rättast borde, tills vidare, an- 
ses för en varietet deraf. Han hade i Zool. Proc. 
1837 p. 82 beskrifvit cranium af den fullvuxna 
vanliga Orang Utang (under namn af S. Wurmbii), 
som af Cuvier ansågs ej blott såsom annan art, 
utan anfördes såsom typ för ett annat slägte: Pongo, 
hvilket ställdes bredvid Babianerne, och ännu bi- 
bebölls i Burmeisters Handbuch 1836. Han lem- 
nar ännu en uppsats om dessa djur (i Ann. Sc. 
