54 
Philos. Journ. 1827, 371 & 81. — Ann. Sc. Nat. 
1836. 313), -— [Om Orang Utang kan vidare läsas 
Blainville Comptes rendus 2, p. 75; och Ann. 
Sc. Nat. V, (1836). — Muller i sitt Archiv, årsb. 
för 1836, och särdeles Wiegmanns årsberättelser. — 
Owens första afh. finnes upptagen i Isis 1838, p. 
200; — Dumortiers, i Fror. Not. 1839 Febr. och 
Temmincks i Isis 1839, p. 76]. 
Uti den förut nämda: Verbandelingen over de 
Naturl. Gesch. etc. lemna Hrr Schlegel och Muäl- 
ler slutligen en afhandling öfver Orang Utang, 
hvari vår kännedom om detta djur noga under- 
sökas. De visa, att vi ej äga underrättelser, som 
kunna anses äga någon grad af sannolikhet, att 
Orang Utang eller ett dermed närslägtadt djur, 
finnes i andra länder än Borneo och Sumatra, samt 
att underrättelserna från detta sidstnämda ställe äro 
ganska otillräckliga för djurets närmare bestäm- 
mande. Genom jemförelse af ett ganska stort an- 
tal Cranier och exemplar, i alla åldrar, från Bor- 
neo, finna de, att Simia Satyrus derstädes varierar 
högst betydligt i anseende till hufvudets bildning, 
och söka visa, att den af Owen uppställde SS. 
Morio ej är annat än en individuell varietet af den 
vanliga arten, samt att honorna vanligtvis + mer 
eller mindre grad utmärka sig just genom de form- 
förhållanden, som Owen anfört såsom character 
för sin S. morio. — Enligt det som vi veta om 
Orang Utang från Sumatra, skulle den afvika, från 
den på Borneo, genom en liten olikhet i färgen, 
”brist på kindpåsar”, och smalare, jemnbreda näs- 
ben; men motsvarande olikheter hafva de äfven 
funnit hos exemplar från Borneo, och sluta deraf, 
att man ej med sannolikhet : kan antaga mera än 
en enda art, S. Satyrus. Den Iefver på marken 
i sumpiga, lågländta trakter. 
