Systema- 
tisk för- 
delning. 
64 
som hos de mest utbildade rofdjuren sitter vid tan- 
dens framända, men hos de öfriga midtpå insidan. 
Den undre roftanden får, i den mån djuret är 
mera allätande, en stor, knölig tuggyta i bakre 
ändan. Undre roftanden sitter alltid något bakom 
den öfre, hvilket, i tvifvelaktiga fall, kan tjena till 
roftändernes igenkännande. Ju mera ett djur är 
rofgirigt desto mera passar undre roftanden in un- 
der den öfre; således mest hos katten. — Knöl- 
tänderna äro bakåt aftagande upprepningar af rof- 
tandens knöliga del; de finnas eller saknas med 
denna, och visa samma hufvudsakliga former som 
den, med förkortning eller rent försvinnande af 
den skärande delen. 
Mjölktänderna visa alltid en mera all-ätande 
typ, och äro sinsemellan mindre olika i hela kä- 
ken, än de permanenta. De visa således bäst det 
gemensamma i alla tändernas form hos samma djur, 
hvaremot de permanenta tänderna tydligare uttrycka 
djurets karakterer och natur. Ofre mjölkroftan- 
dens knöl sitter, äfven hos katten, midt på insidan. 
Den systematiska anordningen af rofdjuren 
framställes så, att Katt- och Björn-slägtena utgöra 
de båda ytterligheterna: det förra är rent köttätan- 
de; det sednare är så rent allätande, att rofdjurs 
karakteren nästan försvunnit hos kindtänderna. 
Mellan dessa ytterligheter ligga 2:ne serier af släg- 
ten, som hafva alldeles olika tandbildning. Den 
ena utgöres af Mustela-familjen, den andra af 
Hund- och Viverra-familjerna. Dessa djurs egen- 
skap af häl- och tågångare kommer ej i fråga vid 
bestämmandet af deras generiska afliniteter, ty den 
varierar till och med inom de underordnade släg- 
tena; t. ex. tydligaste skilnaden mellan Mustela 
Martes och Foina består deri, att den sednare är 
något 
