75 
är något högre än de närgränsande små tänderna, 
hvarigenom den närmar sg till Centetes. Af förf. 
jemföres den endast med denna sednare. Ryggen 
är såsom hos Erinaceus tätt fullsatt af taggar, utan 
hår. G. lemnar en monografi af Ericulus och Cen-Centetes. 
tetes i Guérins Mag. 1839. Till förra slägtet räknas 
2 arter: E. nigrescens och Buffons Tendrac; till 
det sednare 3, hvaraf en ny: C. armatus , alla från 
Madagaskar. 
Gray indelar slägtet Sorex 1 5 genera, med Sorex. 
öfversigt af arterna, 1 Zool. Proc. 1837, p. 123. 
Nathusius afhandlar de Europeiska näbb- 
jössen ;— -Wiecmw, Arch, 1835; 1:p. 19... Vår all- 
männaste Svenska art benämnes &S. vulgaris efter 
Linne i Mus. Ad. Fr. (Hans afbhbandling följes i 
Keyserling och Blasius Eur. fauna). Namnet S. 
Araneus användes af de nyare efter Bechstein, för 
en tysk art. — Om Europas Sorices, se äfven 
Selys etudes de micromammalogie. 
Jenyns om Englands Sorices Jardines Mag. 
sp: st sambo vidare:d faylörs Ann; Ts, PeEK 
(1838); — ibid. 2, p. 43. Om Tyska arter ibid. 
2, p. 323. 
Den Svenska Sorex fodiens beskrifves såsom 
ny art, under namn af ÄAmphisorex Linneana, af 
förra rn sfaylors. Anm ivöl 2, Piseodan elterivett 
exemplar som han erhållit af Hr J. Wahlberg. 
Den Engelska, A. Pennanti Gray, skall vara brun- 
svart, med kortare svans: knapt längre än hälften 
af hufvud och kropp; på den nordiska 3. Selys 
och Nathusius återförena dem. 
Duwernoy om Sorex alpinus Schinz. In- 
stitut 1836, N:o 147. 
Rathke anser S. suaveolens Pall. för identisk 
med S. etruscus Savi (i den förutn. Beytr. zu 
