87 
kortare än hufvudet, svansen ofvan hvit, kortare än 
hufvudet (2—2+ tum utom håren); säges bli hvit 
”af ålder”, ej om vinternl. Dess anatomi finnes i 
Jardines Mag. 2, p. 283. Svansvertebrerne 13 (hos 
L. timidus 16. L. variabilis har 13 enl. Nilsson, 
eller 12 på ett skelett som jag nu har till hands). 
Troligtvis är den ej skild från vår nordiska L. va- 
riabilis, med hvilken den äfven förenas af Keyser- 
ling och Blasius — (se äfven i Taylors ann. 2, p. 70). 
Den Nordamerikanska Lepus glacialis bliv om 
sommaren gråbrun, med tydligt svarta (”conspicu- 
ously black”) öron, men lärer ytterst sällan fås vid 
den tiden, hvarföre den blifvit beskrifven såsom all- 
tid hvit. — Bachman Philad. Trans. VI, p. 226. 
Lepus Bachmanni ”n. sp.” fr. Nordamerika 
Waterhouse Zool. Proc. 1838, p. 103. — Bach- 
man lemnar en öfversigt af alla de N. Amerikanska 
hararne i Journ. of the Acad. of Nat. Sc. of Philad. 
VlI, (enligt Revue Zool. 1838, p. 291). 
BRUTA. — Blainville afhandlar generice Allmän 
hela ordningen (”Edentés”). Han genomgår histo-?fversise 
riskt kännedomen om dem, och utmönstrar PBra- 
dypus som Förf. vill hänföra till Primates. Alla 
samtlige tillhöra heta Zonen, nemligen: 
1:o med kindtänder =2:0o tandlöse 
Gamla Contin. Orycteropus Manis. 
Amerika Dasypus Myrmecophaga. 
I fossilt tillstånd känner man Megatherium gigan- Fossila 
teum , hvaraf ett skelett finnes i Madrid, från Syd- """ 
amerika. B. beviser att det varit en art af huf- 
vudslägtet Dasypus, som alldeles ej liknat Brady- 
pus, hvarmed Cuvier jemfört det. Det har till 
o. m. haft hård hud liksom Bältorna, och varit 
närslägtadt med D. chlamyphorus (Chlam. truneatus 
