Deras 
Osteologi. é 
1 
96 
riga pungdjuren. Ytan har starka gyri (se deras 
Afh. om däggdjurens hjerna i allmänhet, i Guérins 
Magazin 1838. 
Pungdjurens benbyggnad upplyses af Owen 
en vidlyftig och lika rikhaltig artikel som vanligt 
af denne författare i Zool. Proc. 1838, p. 120. Vi 
kunna här endast upptaga följande korta anteck- 
ningar derur. 
Nackbenet är såsom hos andra Mammalia ut- 
veckladt från 4 centra; men de fyra delarne bli 
länge åtskilda, till och med , hos några arter, un- 
der hela lifstiden. Alven finnes vanligen tydlig 
skillnad mellan tinning-benets delar (p. squamosa, 
petrosa, . tympanica), hvarigenom dessa delar erhålla 
mycken likhet med foglarnes och amfibiernes.  Bulla 
ossea, som finnes hos många pungdjur, bildas hos 
dem ej såsom hos andra däggdjur, utan af en ut- 
vidgning från ala major sphanoidalis. Os petrosum 
är vanligen litet och blott utåt synligt. Pars 
mastoidea är vanligen hopvuxen” med Pp. petrosa. 
Ledytan för underkäks-knappen är af högst olika 
form, men hos alla Marsu pialia, utom Petaurus, har 
den det egna, att os Zygomaticum bildar dess yttre 
del, och hos många (t. ex. Kängurus) bildar ala 
sphano;idalis inre gränsen för densamma. Os pte- 
rygoideum är hos alla, utom Koala, ett eget ben, 
liksom hos ovipara. Palatum durum är hos mån- 
ga arter genomborrad af flere hål, som sakna mot- 
svarighet hos andra däggdjur. Underkåäkens bakre 
vinkel är alltid inåtböjd, utan en sådan bakåt ut- 
skjutande processus, som finnes hos de flesta öfriga 
Mammalia. 
Vertebrerna äro som vanligt. Halsv. visa en 
mängd variationer, men äro alltid 7. Vert. dorsi 
äro vanligast 13; hos Wombat 15, hos Petaurus 12. 
V. lumbales ,, 6; — d:o 40 äg ve 
således 
