104 
M. Javanicus Gm. Pall: M. fulviventer nun. sp. 
M. Kanchil Rafftl. M. Stanleyanus >». 
EEE På samma ställe anförer Gray en förut obe- 
gagnad karakter, som är af mycken vigt vid be- 
stämmandet af hjortslägtets arter, nemligen de hår- 
tofsar, som finnas på bakre fötterna. De äro lika 
hos olika åldrar och kön af samma art, och tyc- 
kas endast saknas hos C. Muntjac. Dylika knippen 
finnas hos Anteloperne blott på framfötterne, hvar- 
före de utgöra ett af de bästa medel att skilja 
mellan de hornlösa honorne af dessa båda slägten. 
Man finner: 
1:o blott en hårtofs på yttre sidan af bakre meta- 
tarsus, vid öfre tredjedelen, hos C. Elaphus, 
canadensis, Axis, porcinus, Hippelaphus, Da- 
ma, niger. (C. canadensis, kanske flera, har 
en tofs af upprätta hår i bakre kanten af me- 
tatarsus). 
2:o två tofsar: en utåt på bakre sidan af metat. 
(vid nedre 35), en på inre sidan: C. virginianus 
och var. Mexicanus. 
3:o blott en, belägen på inre sidan: C. rufus (?) 
och ett par obestämda arter. 
C. Alces har en yttre tofs, närmare hasen, och en inre 
[På Svenska Elgar sitter en i sjelfva bakre kan- 
ten al metatarsus, vid öfre +; den inre är brun 
och något tätare, men ej längre, än det omgif- 
vande håret. C. Tarandus har en dylik hvit, 
inpå tarsus; för öfrigt ingen tydlig. C. Capre- 
olus har såsom ofvan 1:o. Ref:s anm.]. 
Hjortens Rapp beskrifver i Mällers Archiv. 1839 p- 
svans. 363 den körtellika massa, som hos kronhjorten om- 
gifver svansens vertebrer och senor. Detta organ 
har, på Aristotelis tid så väl som nu, bland jägare, 
gifvit anledning till den sägen, att hjorten har 
