107 
af värmen och är blandadt, eller liksom uppslam- 
madt med mjölk]. — Om Elefanten finnes mycket 
samladt i Wiegm. Arsb., hvilket jag endast derur 
känner. j 
Enligt G. Vrolik har underkäken hos Afri- 
kanska Rhinoceros 4 små framtänder, som dock 
tyckas tidigt utfalla. Denna art har 20 eller 21 
par refben; de ötriga arterna torde blott hafva 19, 
enligt Cuvier m. fl. Equus monianus har 19, 
Quagga och Zebra 18. (Aon. Sc. Nat. 1837 vol. 7 
prr20; der, mera 1 samma ämne). — Vid mötet i 
Prag yitrade Lumnitzer en förmodan att Rhinoc. 
unicornis tidtals fäller hornet. 
Ett exempel på de stora djurens undanträn- 
gande af menniskan och isynnerhet af Europeerne 
finner man i Smiths Illustrations of the Zool. of 
South. Africa, med afseende på Rhinoceros. Detta 
djur fans allmänt vid ”Tafelbay då Holländarne 
började anlägga Cap-colonien. Nu är den undan- 
trängd långt utom gränserna af coloniens område, 
och Sm. tror att det ej dröjer länge förr än den 
blir inskränkt till centrai afrika. — Det är ej blott 
Rh. bicornis som sålunda vikit undan; äfven Rh. 
simus , som för några år sedan ej var ovanlig vid 
Littäku, har nu genom skjutgevärens allmännare 
bruk upphört att visa sig på 10) mil (trol. En- 
gelska ?) omkring denna stad. (Revue Zool. 1839 
p: 23): 
I v. d. Hoeven bestämmer de 2 kända ar- 
terna af Phacochoeres. Act. Bonn. XIX p. 169: de 
qvibusdam Mamm. &c. — Sus barbatus un. sp. fr. 
Borneo; Muller i v. d. Hoeven &c. 'Tiidschrift 5, 
p. 149. — Eyton anm. vid skelettet af slägtet 
Sus, Zool. Proc. 1837, p. 23 (om olikhet i verte- 
brernes antal). 
Rhbinoc. 
tänder, 
refben , 
horn. 
