116 
iika. Det lefver af gräs i floderna. Omkring orinoco 
döda invånarne detsamma i mängd, uti sjöar och 
kärr efter öfversvämnings-tiden, då vattnet faller. 
Enligt en notice (i Diesings N. sp. af intesti- 
nåldjur, Wiener Ann. 2, p. 219, 1839), skulle 
Natterer hafva funnit en ny art Manati i Bra- 
silien. " Den säges sakna klor och hafva 14 par 
refben; M. Americanus (Australis, se ofvan), har 
17 par. 
En kort underrättelse om skelettet af M. sene- 
galensis lemnar Robert i Ann. Sc. Nat. V. 227. 
Den säges hafva 7 hals- och 16 ryggvertebrer [allt- 
så 16 par refben]. 
Halicore Af Halicore Dugong meddelar Owen beskrif- 
Dugong: ning och anatomi, i Zool. Proc. 1838 p. 28. Det 
för referenten ett oskattbart nöje, att om dessa 
3:ne märkvärdiga och föga kända slägtformer, som 
utgöra de s. k. väska kide" hvalarne, få sammanfatta 
ukdérräntlber af tre sådana forskare, som Baer, 
Humboldt och Owen; Frbretet albin häraf blir så 
vidlyftig som denna berättelse medgifver. Dugong 
lefver af Alger och Fuci. Den har trubbig nos. 
Stjertfenan är så bred som 4 af hela kroppslängden. 
Membrana nictitans finnes. Näsborrarna sitta fram 
i nosen; spenarne på bröstet, tätt bakvid fenorna. 
Ryggens bakre del har en stark köl, som slutar 
på stjertfenan. De permanenta framtänderna (be- 
tarna) växa, hos honan, liksom hos Narhvalhonan, 
aldrig fram ur alveoli. I underkäken finnas sällan 
framtänder. Kindtänderna bli bakåt större; de ef- 
terträda hvarandra i bhorisontel riktning, liksom 
hos elefanten och hvalarne; den 4:de och 3:te an- 
ses vara permanent. Den olikhet, som blifvit an- 
märkt i tänderna, ansågs af Knox för artskill- 
nad; Owen anser den blott utvisa könskillnad. 
