123 
käken; bröstfenorna äro ofvan svarta, under hvita. 
B. rostrata lärer vara den allmännaste arten, både 
vid Norrige och 1 Kattegat. 
Vi omnämna i sammanhang härmed de un- 
derrättelser som Knox lemnat om en ung B. ro- 
strata , fångad vid Frith of Forth i Skottland, i Fe- 
bruari 1834. Den hade blott 10 fots längd (9 f. 
11 t. Engl.). [Den var ej något foetus, och visar 
att Kröyer troligtvis dömt rätt vid bestämmandet 
af den nyfödda ungens längd. Om man, efter de 
af Kröyer uppgifne måtten, ville bedömma Balxe- 
noptera i enlighet med det som förut är anfördt 
om Physeter, att honan blott är hälften så lång 
som hannen, så skulle & af B. rostrata vara un- 
gefär lika stor med 2 af B. Boops, eller 49 å 50 
fot. Men sannolikt är skillnaden mellan könen ej 
så stor som hos Physeter. I alla fall blir anta- 
gandet af en liten och en stor art af Balxnoptera 
nödvändigt.] Knox anför att ofvannämde exemplar 
hade 8 st. morrhår (bristles) sittande ”i perpendi- 
culära rader” ”på nosen, på båda käkarne”; 614 
barder, af blek rosenfärg, liksom hela munnens 
insida. Inga tänder; 11 rygg- och 36 derpå följande 
kotor (Boops skall hafva 13 och 40). Några anatomiska 
underrättelser lemnas, hvaribland den, om en stor va- 
sculös massa af ”erectile tissue” som fyller större delen 
af hufvudet och sträcker sig nedåt ryggmärgskanalen. 
— Åfven några underrättelser, som visa att hvalarhe 
dägga sina ungar, och att deras mjölkkörtlar ej äro, 
såsom Geoffroy påstått, af annan natur. (Jamesons 
New. Edinb. Philos. Journ. XVIII p. 197). — Om 
Barderne hos B. rostrata se Ravin Ann. Sc. Nat. 
V. p. 266. 
