135 
nas uti varma zohen (11—28” lat.) 240 arter i låg- 
landet; dessutom 32, som tillhöra de lägre bergen; 
60 på bergen mellan 5 och 11 tusen fots höjd, samt 
22 öfver 11,000 fot (bland dessa ungefär hälften 
gemensamme). I regionen mellan 28? och 34? lat. 
finnas 72, och i den återstående sydhga regionen 
(34—45”), blott 22 arter. Fattigdomen på former 
i den mellersta och södra af de nämde regionerna 
tillskrifves landets torrhet samt bristen på skog och 
imsekter. Märkvärdig är den olikhet, som råder 
mellan de båda sidorna om andiska bergen. Östra 
sidan som till sim betydligare del, nemligen inom 
den varma zonen, har ymnigt regn och rik vege= 
tation, räknar 374 arter, under det vestra sidan 
från Lima till Patagonien, som, tillfölje af bristen 
på regn, har en ytterst fattig vegetation, blott äger 
”46” arter sångfoglar. Af dessa äro ”25” arter ge- 
mensamme, så att vestra sidan blott har ”20” egna 
arter. I de båda södra regionerna är olikheten 
mindre öster och vester om bergen. — Öfverens- 
stämmelsen mellan de kallare sydliga trakterna och 
de högre bergländerne i heta zonen, synes redan 
af artantalet; men den blir ännu större genom de 
många, på båda ställena gemensamma arterna; 8 ar- 
ter finnas både i den sydligaste regionen och i hög- 
länderna mellan 11 och 15” lat. De trakter af 
låglandet, som äro beväxta med buskage, hafva det 
vida största antalet arter, nemligen 220. De: im- 
sektätande arterna utgöra 3 af hela antalet, och 
Muscicape äro den artrikaste familjen; den utgö- 
res af 88 arter. Tabeller öfver genera lemnas. Förf. 
. Jemför Sydamerikas sångfogel-fauna med Europas, 
men ej med Afrikas, som har närmare likhet till 
klimatet; Sydamerikas sångfoglar flytta ej så regu- 
liert, eller så bestämdt som Europas. (Hela Af- 
handlingen finnes i Wiegm. Archiv 1839 p. 235). 
