193 
Schlegel anförer de fakta han känt öfver 
hafsormarnes giftighet, men nekar den ej, såsom 
D:r Cantor påstår uti Zool. Proc. 1838, p- 80, 
hvarest han anförer exempel på personer, som blif- 
vit dödade af hafsormar, och visar att deras gift är 
ganska starkt. — S. anförer vidare (1, p. 97), att 
man ej med visshet känner om ormarne i allmän- 
het dricka, hvilket ämne äfven närmare upplyses 
af Cantor (se strax nedanför under Hamadryas). 
Cantor beskrifver G Zool. Proc. 1838, p- 2: jugger 
en märkvärdig ny ormart från Bengalen, UNGE pbasos. 
namn af Hamadryas ophiophagus. Han anser den 
bilda ett eget slägte mellan Naja och Bungarus: 
halsen kan utvidgas såsom hos Naja, men maxillar- 
tänder finnas bakom gifttänderna. Denna huggorm 
blir ovanligt stor, ända till 12 fot lång, och lef- 
ver hufvudsakligen af andra ormar, så väl giftiga 
som icke giftiga, äfvensom af ödlor. Den dricker 
gerna, hvilket Cantor säger vara förhållandet med 
alla indiska ormar, utom dem som lefva i träd. 
Giftet af denna och af flera andra arter, som C. 
haft tillfälle undersöka, ägde såvida en syrlig be- 
skaffenhet, att det svagt rodnade lackmuspapper; 
men det var smaklöst och klart. Den ömsar hud 
hvar tredje eller fjerde månad. Denna art förmår 
ej uthärda svält så länge som andra ormar, ty de, 
hvarmed försök anställdes, lefde ej längre än en 
månad utan föda. I Bengalen kallas den Sunkr 
Choar. — En annan art (?) af samma slägte: H. 
Hannah, från Indien, beskrifves, jemte anmärknin- 
gar om slägtet, af "Cantor, i Ann. Sc. Nat. XI. 
p> 127-(1839); ur As Res AIKA. 
Samma författare beskrifver ett stort antal Ormar 
nya ormarter från Indien i Zool. Proc. 1839, nem- Bersk 
ligen 9 giftiga arter, p- 31 (deribland den nyss- 
Prof. Sundevalls ärsö. 7837—1840. 13 
