198 
att detta djur ej hörer till Salamandra eller Tri- 
ton utan är en Proteid, närmast beslägtad med de 
bekanta stora nord-amerikanska arterna. Från släg- 
tet Menopoma Harl. säges det endast skilja sig 
genom bristen på det hål, som motsvarar gälöpp- 
ningarne hos Proteus och Salamander-laverne men 
som utan tvifvel funnits hos djuret då det var 
yngre, liksom hos de vanliga Triton-arterne. Han 
anser denna art alltsa böra förenas med nämde 
slägte; men då namnet Menopoma antyder gälhå- 
lets qvarblifvande, föreslår han antagandet af det 
äldre, år 1831, af Leuckart gifna slägtnamnet 
Cryptobranchus , ehuru äfven detta beror på den 
falska förutsättningen att gälar skulle finnas, och 
kallar arten Cr. Japonicus ”). Han tror vidare, att 
den ryktbara stora fossila Salamandern från Oenin- 
gen, Scheuchzers Homo diluvii testis, bör an- 
ses såsom den tredje arten af detta slägte, under 
namn af Cr. primigenius CTijdschr. voor Nat. Gesch. 
IV. — Ann. Sc. Nat. XI, p. 62 (1839). Se äfven 
Institut 1838, p. 83, HVårést den japanska arten 
kallas Cr. maximus (eFbY”Pröcis verbal de Strasb). 
Emellertid hafva flera tvifvel blifvit framka- 
stade mot v. d. Hoevens åsigt. Owen yttrar 
bestämdt att gälöppningens qvarblifvande eller för- 
svinnande är af en så stor betydelse för djurets 
organisation, att de som i detta hänseende förhålla 
sig olika ej kunna förenas inom samma slägte (Zool. 
Proc. 1838, p. 25). En liknande anmärkning gör 
Wiegmann (i Wiegm. Arch. 1838, 2 pag. 360), 
och Leuckart (i Fror. Not. XIII, 2). Denne 
+) Den förut kända arten af detta slägte är GSalamandra gi- 
gantea Smith Barton; sedan kallad Abranchus och derefter 
Menopoma af Harlan; Cryptobranchus salamandroides af 
Leuckart, Isis 1831; Protanopsis af Barton och Salaman- 
drops af Wagler. v.d. Hoeven vill nu ygterligare kalla 
den Cryptobranchus Bartonit. 
