309 
delning af dagfjärilarne, som Dalman bekantgjor- 
de i Vetenskaps Akademieus handlingar 1816, ej 
blifvit upptagen och vidare utbildad, ehuru den är 
ojemförligt naturenligare och bättre karakteriserad 
än alla de nyare försöken i samma väg. Han af- 
skiljer nemligen sina Zephyri, Latreilles och de 
nyares Polyommati, Lycxene &c., såsom en afdel- 
ning af de egentliga dagfjärilarne, mellan Hesperia 
och de öfrige, karakteriserad genom sina transver- 
sella, af en hvit kant omgifna ögon, små klor m. 
m.; ch likväl inpassas de ännu ab Lepidopterolo- 
gerna, på ett naturvidrigt sätt, mellan de så kallade te- 
trapoda och hexapoda. — Det har blifvit brukligt att 
karakterisera Lepidopter-afdelningarna efter larverna. 
Reaumur var den som började härmed, då han, 
vid fjärilarnes klassifikation, 1 sina mästerhga Me-. 
moires , yttrar, att djuren böra klassificeras efter det 
tillstånd uuder hvilket de äro verksammast samt 
mest. synas och således äro lättast att insamla. Det 
kan ej i ringaste mån nedsätta den beundran vi 
äro skyldige den utmärkte forskaren, att vi hvar- 
ken kunna bifalla början eller slutet af denna sats, 
som yttrades redan före den Linneéeiska perioden, 
men vi måste erkänna, att kunskapen om Lepido- 
pterlarvernes yttre former ganska föga vunnit sedan 
hans tid.  Författarne till den bekanta Wiener 
Verzeichniss följde Réaumurs åsigt, och detta arbete 
har legat till grund för de fleste föliande. Man 
har sagt sig hemta karakterer af larverne, 'ehuru 
blott ett ringare antal af dem varit bekanta, och 
dessa  karakterer hafva ganska nära liknat dem, 
som blifvit tagne af imagines, derutt, att de in- 
skränkt sig till färgen, hårigheten o. d., samt varit 
sådane, att de dels passat på slägten och afdelnin- 
gar, som de ej skulle innefatta, dels ej passat på 
många al dem, som de utgåfvos för att definiera. 
