349 
och utmärker sig särdeles genom talrikheten af Ca- 
tometopii och egentliga Canceres (vår C. Pagurus 
utgör slägtet Platycarinus, och hörer ej dit). 
8:o Japanska regionen, har mycken likhet med 
den förra, men många egna former, och flera ar- 
ter som nära likna de Skandinaviska, t. ex. en 
Lithodes vid Kamtschatka. [Detta är märkvär- 
digt, isynnerhet då man ihågkommer den analogi 
som råder mellan dessa trakters fiskar, med dem i 
norra delen af Atlantiska ocean|. 
9:0 Nya Zeeland och Australien utom tropi- 
kerne, har åter alldeles egna, utmärkta arter, blan- 
dade med indiska. 
10:o Nord-vestra kusten af Amerika är nä- 
stan okänd ända till och med Peru; vid Gallo- 
pagos-öarne har man dock nyligen funnit flera 
egna former. 
11:o Chilis och Patagoniens kuster äro äfven 
föga kända. 
12:o Caraibiska regionen, med Brasilien 
och södra Förenta Staterna, utmärker sig ge- 
nom flera arter af Mithrax, Lupa, Grapsus wm. tl. 
13:o Pensylvaniska regionen har åter egna 
arter, men märkvärdigt nog, ingen likhet med de 
motliggande europeiska regionerna. 
14:o Polar regionen, från Newfounland till 
Spetsbergen, utmärker sig genom bristen på de- 
capoda brachyura. De högst utbildade former der 
finnas äro: Crangon boreualis och Hippolyte marmo- 
rata; de flesta äro Amphipoder och dylike. 
Största mängden af decapoder hafva ett ganska 
inskränkt område att bebo, så att ganska få arter 
äro gemensamma för flera än två regioner. De 
tyckas i allmänhet lefva omkring det centrum, 
hvarest de blifvit ursprungligen bildade. Oceanen 
är, för större delen af dessa kust-djur, nästan lika 
