103 
de 2 bakre ambulacra, och är tydligen olik de öf- 
riga fyra. Hos Asterias ligger den lilla, eget bil- 
dade areola, som af sina tätt intryckta buktiga li- 
nier fått namn af Meandrin, mellan roten af de 
2 bakre armarne, midt emot den främre armen, 
liksom den nyssnämda äggöppningen hos Echini 
ligger i förhållande till ambulacra. —  Särdeles 
interessant är det, att de areolx, som bilda den 
hårda delen af skalet, ej ursprungligen ligga i 
tvär-rader, utan uppkomma kring mun och anus 
i en spirallinea, samt först under sin vidare utveck- 
ling liksom tvingas af hvarandra, att ordna sig i 
transversella rader. Analogien med läget för växter- 
nes blad och knoppar är här högst märklig. Af 
det nämda synes att stråldjurens bildning ej är 
typice eller ursprungligen kransformig, och att de 
böra karakteriseras såsom djur, hvilka äga en ten- 
dens till krans-bildning. Strax nedanför kommer 
deras metamorphos att. nämnas, som än tydligare 
bevisar, att de äro symmetriska, men så länge vi 
ej äga någon bättre karakter för stråldjurs-klasserne 
än den som hemtas af deras kransform, böra vi 
dock anse för en lycka, att hafva den, såsom en 
stödpunkt för öfversigten af de lägsta formerna af 
djurriket. Dessa former, som af Cuvier samman- 
fattades under namn af stråldjur, synas föröfrigt äga 
så föga typisk likhet sinsemellan, att de utan tvifvel 
då de blifva bättre kända, komma att på helt an- 
nat sätt än nu, fördelas och inrangeras i djur- 
riket, liksom händelsen var med Linnés klass Zer- 
mes , under hvilka många, sedan hans tid utredda, 
högst olikartade former, sammanfördes.  Echinoder- 
merne synas särskilt äga en ganska stor analogi 
med de egentliga Maskarna, till hvilka de alla af 
Oken hänföras. Agassiz ditförer blott en del af 
de fotlösa Holothurix, nemligen Siphunculi och Tha- 
