415 
fortplantningssätt hos Actiiia, nemligen dels ge- 
nom embryoner, som utkomma genom modrens mun, 
dels genom en knoppbildning från djurets fot. 
Tvert emot den vanliga, af Lamarck, och res 
af sjelfva Cuvier, antagna meningen, att Corall-nes natur. 
stammarne vore ett yttre, secerneradt och dödt 
skal, liksom det rör hvari en Serpula bor, visar 
Milne Edwards, att de äro lefvande, organiska 
delar af polyperne, liksom skelettet af de verte- 
brerade djuren. De tillväxa och utvidga sig till 
volum och dimensioner, och tilltaga ej genom blott 
yttre tillsats. De äro genomdragua af en organisk 
väfnad, hvari kalk eller andra fasta ämnen afsätta 
sig, och detta förhåller sig temligen lika hos alla 
Corallformer. Hos de rörformiga corallerne finner 
man samma stycke af röret, vid olika ålder hafva 
olika diameter. Hos de stenhårda (Caryophyllia, 
Astrea &c.) bortdö de delar, som erhållit all den 
tillväxt de kunna få, men de fortfara att stå i 
samband med de yngre, lefvande delarne, och sluta 
med att inifrån bli uppfyllde med en kalkmassa, 
som antager ett spongiöst utseende och fyller stam=- 
men i stället för de lameller, som den ursprung- 
ligen innehöll. (Ann. Sc. Nat. X, 1838, p. 321; 
Uppläst i Fr. Vet. Ac. 2 38). — Johnston är af 
motsatt tanka öfver detta ämne: han anser corall- 
stammarne för att vara fullkomligt oorganiska secre- 
tioner (se hans History of British Zoophytes, som 
strax nedaånföre citeras). 
Flourens lemnar en analys af PeyssonelsoOm första 
manuscript öfver Corallerna, hvilket dock aldrig Ccmller- 
blifvit tryckt. Det är skrifvet 1744, och innehål-'7 fänrin 
let deraf blef år 1753 i korthet infördt uti Philo- 
sophical Transactions. Peyssonnelupptäckte först 
att Corallerne äro djur, vid Afrikanska kusten 
år 1725, men denna sats syntes då så otrolig, att 
