435 
hafva haft stor och tung bakdel, samt smal och 
lätt framdel.  Föröfrigt är man ännu ganska oviss 
om dess natur. Cuningham anser det hafva va- 
rit krokodilartadt, andra hafva ansett det för ett 
pungdjur, men emellertid betecknar man det med 
namnet Chirotherium (hand-djur) Då numera intet 
djur finnes hvars tumme är vänd utåt, är det 
högst sannolikt att djuret, under gåendet, har 
trampat med fötterne korsvis imanför hvarandra, 
hvarigenom insidan fått utseendet af yttre sida. 
Man ser ej numera sjelfva det intryckta spåret, 
utan ett upphöjdt aftryck af detsamma, liksom af- 
trycket i lack af ett sigill. Djuret har nemligen 
gått på en strand, hvarest sanden varit betäckt 
af ett tunnt halftorrt lerlager. Uti detta hafva 
spåren blifvit trampade, hvarefter leran torkat, 
hvilket synes af de stora sprickor, som alltid finnas, 
hvarefter ett nytt lager af sand, möjligtvis genom 
den återkommande floden (?), lägrat sig öfver leran 
och fyllt spåren. Både den öfre och undre san- 
den har sedan, under tidernas längd, hårdnat till 
sandsten, och spårets aftryck qvarstår tydligt i det 
öfre laget, men leran har förblifvit lös, hvarföre 
den söndersmulas och bortfaller då nu sandstenen 
uppbrytes. Jemte dessa större och tydligare spår 
finnas vanligen en mängd små, tätt trampade och 
otydliga, som synas vara efter sköldpaddor. Man 
tycker sig till och med se intrycken af regndrop- 
par ”). Vid Stourton är sandstenen röd och bildar 
+) På en stenhäll från Hessberg, som finnes på Riksmuseum 
i Stockholm, ser man tydligen de upphöjda spåraftrycken 
af ett stort djur, som varit åtföljdt af ett litet, utan tvifvel 
dess unge; men ungen har tagit nära lika så långa steg som 
det äldre djuret. Dessutom synas märken efter andra, små 
djurs spår, och flera stora, upphöjda streck efter den sand 
som fyllt sprickorna i lerlagret. Uti en annan häll, som 
legat under det nu förlorade lerlagret, synas otydliga intryck 
efter samma spår. 
