437 
bakfoten. Det skulle alltså hafva varit ett sköldpadd- 
likt djur, hvilket äfven bekräftas af sjelfva spårets 
utseende. Då detta föredrogs vid mötet i Prag, 
anmärktes någon likhet mellan spåren vid Hessberg 
och fötterne af Salamandra Maxima, som omtalas 
förut pag. 197. 
Andra djurspår hafva blifvit funne i brokig 
sandsten vid Pölzig i Altenburg, mellan Ronne- 
burg och Weissenfels. De beskrifvas af Cotta, i 
en liten särskilt skrift: uber Thierfährten &c. 
Dresden 1839, 4:0, 8 sid., 2 tabb. (Isis 1840, p. 
208. — Leonhard & Bronn. Jabrb. fär mineralogie 
1839, hft. 1. — Sillimans Journ. vol: 38, p. 255). 
De skada vara af en besynnerlig forth, nästan som 
efter en hästhof; men Förf. betraktar dem på om- 
vändt sätt, såsom spår af en fot med 2 tår. 
Åfven af foglar har man funnit spår i samma 
nlkditegskmotisn C(bunter Sandstein ) i Massachu- 
sets i Nordamerika. Hitheock beskref flera arter 
deraf år 1836, under namn af Ornithichnites (fo- 
gelspår). De fleste hafva blott 3 tår och alla tyc- 
kas vara efter vadare (eller strutsartade foglar). 
På en del finnes en ganska liten 4:de tå eller tum- 
me, som är vänd framåt liksom på Aptenodytes , 
och tårna stå 2 och 2 tillhopa, mera närmade in- 
till hvarandra. En art med 3 tår, O. giganteus, 
har haft en föt af 16—17 tums längd med inbe- 
räknad klo. och har tagit 4---6 fots långa steg. 
Den synes alltså hafva varit dubbelt större än 
Strutsen. (Se Sillimans Journ. Tom. 29, p. 307; 
Ann. Se. Nat. 1835). 
Sednarc har Hitheock lemmnat en öfversigt 
af 22 särskilta djurs spår ur Sandsten och Grau- 
vacke, de fleste från Nordamerika. - Han kallar 
dem 'Ichmiter, och uppräknar dem systematiskt så- 
lunda: 
