445 
De hafva alltså dött uti sjelfva hålan eller blif- 
vit dit imförde medan de ännu voro hela, och 
kunna ej hafva blifvit insläpade af rofdjur eller 
på annat sätt inkommit successive under en lång 
tidrymd. Lund förmodar att de måste härröra 
från en flock anteloper m. m., som fyktat till det 
yttre rummet af grottan vid en hastigt påekomman- 
de öfversvämning, och straxt derpå blifvit dränkte 
samt af vattnet inkastade i de öfrige rummen. 
Den undre stalagmit-skorpan var redan förut bil- 
dad; den öfre, som betäcker djuren måste hafva 
blifvit bildad genom dropp, från den af vatten 
genomdränkta kalkmassan, sedan landet ånyo upp- 
stigit öfver vattnet, och derefter hafva de fenomen 
börjat som tillhöra vår verlds-period. De ben, som 
ligga öfverst i hålan äro af Cavia aperea, Mus 
leucogaster , några flädermöss , Strix perlata , Lepus 
brasiliensis och Celogenys paca. Lund fann ett 
skelett af en Cervus rufus , som möjligtvis kan hafva 
ingått för att slicka salpeter. TI anledning häraf 
nämner han åtskilligt af interesse, om djurens 
behof af salt i Brasiliens högländer. Hjortens ben 
voro starkt anfrätte af små gnagares tänder, hvil- 
ket visar att ej alla benen äro insläpade af den 
nämda uglan. 
I en annan bergsgrotta Lappa da cerca grande, 
i Indianer klippan vid Mocambo, uti samma bergs- 
trakt vid 19? Sydl. latitud, fann Lund ett dylikt 
stalagmit golf, som betäckte en rödbrun tera hvil- 
ken innehöll ben. Han upplyser här, att denna 
lera var af samma sort som den, hvilken utgör 
jordmånen i hela trakten. Den tyckes enligt be- 
skrifningen hafva varit lik den, som innehöll de 
utdöda djuren i grottan vid Magquine. Här fann 
Lund en otrolig mängd ben af en utdöd Paca, 
hvilken han, för de ovanliga skrofligheterna på 
