446 
hela cranium kallar Cielogenys rugiceps, jemte ett 
skelett af en liten hjort, och några af yngre indi- 
viduer af en utdöd vargart, som han benämner 
Canis speleus. Lund anser sig med säkerhet kun- 
na uppgifva att alla benen här voro insläpade af 
detta sednare djur, och tror att lemningarne af de 
yngre vargarne voro af sådane, som blifvit förtärde 
af deras äldre samslägtingar, hvilka bebott grottan. 
Benen buro tydliga märken efter rofdjurs tänder. 
Dessutom voro de flesta benen slitne i ändarne, el- 
ler krossade och förvandlade till kalkspat, hvilket 
han förklarar derigenom, att de, under en sed- 
nare, lång tid, legat i vatten inom grottan. Det- 
ta vatten har stått i sammanhang med det uti en 
omgifvande forntida sjö, hvarefter tydliga märken 
synas, och således varit underkastadt rörelser, 
hvarigenom benen blifvit kringvräkte och slitne. 
Klippan hvari grottan finnes, framställer på ena 
sidan utseendet af präktiga ruiner, och är kring 
foten full af djurteckningar, gjorde af landets vil- 
da invånare, men Lund såg intet tecken till dägg- 
djur i den med yppig vegetation betäckta bassin, 
hvars botten bildade en slätt framföre berget. 
(Ur vol. VI, af Danske Vidensk. Selsk. Naturhist. 
Afhandlinger). 
Lund har sedan funnit flera bengrottor och 
lemningar af ett stort antal djurarter. Dessa upp- 
räknas i Annales des Sc. Nat. Vol. XI, p. 214 
(Fror. N. Not. N:o 209, Maj 1839), till ett antal 
af 75, efter ett bref dateradt S:a Lagoa i Brasilien 
den 5 Nov. 1838, och uppläst i Fransyska Vetensk. 
Academien' den 15 April 1839; samt ytterligare 
tillägg af 18 arter, i Ann. Sc. Nat. XII, p. 204. 
De äro följande efter den första uppgiften: 
Af Cuviers Edentées: 
1 Myrmecophaga (gigantea Lund), stor som-en oxe; 
