502 
och att de betäcka ytan på större delen af lägre 
vattendjur. Nyligen har man velat tillägga dessa 
fina delar en ganska mäktig verkan utåt. Garner 
påstår nemhbhgen, uti anatomien af Mollusca (se 
förut sid. 297—8), att det är genom den oupphör- 
liga strömningen i vattnet, som förorsakas af vissa 
mol ker lade som dessa djur förmå urhålka stenar; 
t. ex. Saxicava, Lithodomus, en del Patellzxe, Sr 
Annelider. Han tror att urhålkningen uti skalen 
af musslor, äfven i sött vatten, skulle förorsakas 
genom flimmerrörelsen hos Vorticeller och andra 
små djur. Detta är väl ej bevisadt, men låter ej 
otroligt. Genom den oafbrutet fortsatta verksam- 
heten hos den oändliga myckenheten af de aldra 
minsta djuren, inom ett område der våra sinnen 
knappt förmå att följa med, ske utan tvifvel vida 
större verkningar i naturen, än genom de stora 
djurens och kanhända sjelfva menniskans med- 
verkan. ; 
Mayer i Bonn antager att flimmerrörelsen 
härleder sig af ett rörligt ämne, bestående af små 
roterande ulna Isis 8 p. 245. Detta är dock 
blott ett antagande. 
Donné ens den märkliga iakttagelsen, att 
på ett afskuret stycke slemhinna af en polyp i 
näsan hos en menniska, fortfor fliimmertrådarnas 
rörelser 30 timmar. Efter 7 å 8 timmars förlopp 
upplöstes slemhinnans epithelium till päronlika 
kroppar af, millim. diameter, som simmade fria 
omkring i vattnet 'medelst rörelsen af cilierne, som 
qvarsutto på den tjockare ändan. Ann. Sc. Nat. 
1837 vol. 8, p. 190. 
Man har funnit, ätt ett flimmer-epithelium 
sträcker sig in uti hela ryggmärgskanalen och 
hjerncaviteten; se Valentins repertorium &å p. 58, 
3, p. 72 och 5, p. 78. 
