511 
å 3 droppar concentrerad saltsyra, gifva en mag- 
saft som ytterst nära liknar den af lefvande djur. 
Denna qvantitet af artificiell magsaft digererar 3 
gran hårdkokt ägghvita på tre timmar. Andra 
syror kunna användas, men ej med samma fördel 
som saltsyra, hvilken innehålles i den naturliga 
magsaften. — Löpe med vatten, utan syra, rutt- 
nar hastigt och bringar dervid andra djurämnen 
till förruttnelse. Författarne vilja häraf förklara 
fenomenen vid: sjukdom af hunger. —  Saliven 
befanns snarare hindra än befordra matsmältningen, 
och tyckes således hufvudsakligen vara till för fö- 
dans nedsväljning. Så snart galla indröps, afstan- 
nade digestionen; den synes derföre tjena att i duo- 
denum afbryta denna process. Andra försök hafva 
visat att elektricitet kunnat ersätta syrans ställe, 
och förf. tror att electricitet, frambragt af nerver- 
nas verksamhet, bidrager vid matsmältningen. Vid 
digestionen af kött, fett nerver &c, upplöses först 
och lättast den omgifvande cellväfven. Bland alla 
födoämnen funno förf. hårdkokt ägghvita vara för- 
mjånligast vid dessa försök. De anställdes vid 
digestionsvärma i en kläckugn. (Isis 1838, p. 587. 
Muällers Arehiv 1838. 
Möällers och Schwanns äldre försök öfver 
samma ämne finnas uti Möllers Archiv 1836, p. 
66 och 90; Meckels Archiv 1836 och Ann. Sc. Nat. 
1837, vol. 7, p. 313. 
Magkörtlarnas byggnad och pepsin-grynen be- 
skrifvas af Prof. Purkinje i Isis 1838, p. 573. 
Hela magens inre yta hos menniskan och rofdjuren, 
samt 4:de magen (löpmagen) hos Ruminantia, är 
uppfylld af små hålor eller enkla körtlar, hvilka 
stå nästan som piporna i en bikaka och på insidan 
äro tätt betäckta af fina runda kulor, hvilka äro de 
förut omtalade grynen, hvilka förorsaka magsaftens 
