518 
stomosera sinsemellan. De dela sig ej heller, utan 
löpa enkla från hjernan till de kroppsdelar hvari 
de sluta; enl. Kronenberg, plexuum nervorum 
structura et virtutes, 8:o, Berlin 1836, och Va- 
lentin, m. fl. ; 
Valentin, uber den Verlauf und die letzten 
Enden der Nerven (i Act. Bonn. XVIII, 1, p. 51, 
med tillägg, p. 541), torde vara det arbete som 
med den största utförlighet och de grundligaste 
undersökningar afbandlar de enkla nervtrådarnas 
förlopp. Det tyckes göra epok i läran om nerv- 
systemet genom den deruti framställda upptäckten, 
att de enkla trådarne ej slutas med ändar i kropps- 
delarne, utan vända tillbaka och återgå till bjernån 
samma väg de kommit. Emellertid har denna lära 
blifvit betviflad af flera, hvaribland man tyckes 
kunna räkna Gluge, uti hans afhandling om ner- 
vernas slut i huden af Balena, Institut 1838, p. 
185; men i denna första del af afhandlingen be- 
skrifvas inga nerver. - Man har äfven, i sinnesorganer- 
na funnit nerver, som sluta utan att böja sig tillbaka. 
Uti en uppsatts, ”Aphorismer om nerverna”, 
i Möllers Archiv 1839, p- 366, framställer Carus 
en hypothes i anledning af Valentins nyssnämda 
upptäckt, som, ehuru obevisad, bör blifva en led- 
ning för ytterligare undersökningar. Han säger, 
att då nervtrådarne ej sluta med ändar, utan böja 
sig i form af slingor, både i hjernan och i kropps- 
delarne, kan man endast antaga två alternativer, 
nemligen: de två nervtrådar, som i en kroppsdel 
genom omböjningen utgöra en fortsättning af hvar- 
andra, måste antingen i hjernan förenas sinsemel- 
lan genom en ny omböjning, och således för sig 
utgöra ett slutet helt, eller en slinga, skild från 
alla andra sådana nervslingor i kroppen; eller, om 
ej så förhåller sig, förenas de genom omböjningen 
