26 H. Chr. Geelmuyden. 
De resultater, som kan uddrages af disse forsøg, er i 
korthed følgende: 
Naar der hos en kanin eller hund gjennem fordøielses- 
kanalen eller ved subeutan indsprøitning indbringes aceton 
i organismen, saa udskilles i løbet af de følgende par dage 
aceton i urinen og exspirationsluften. I disse excreter gjen- 
findes imidlertid blot en del af den indbragte aceton. Resten 
maa paa en eller anden maade være omsat i legemet. 
Den mængde aceton, som omsættes, stiger i det store 
og hele taget med den i legemet indbragte mængde, 
Dyrenes evne til at omsætte aceton paavirkes ikke 
mærkeligt af, om de faar føde eller hungrer. Der omsættes 
i begge tilfælde lige meget aceton *). 
Af den aceton, som udskilles, gaar størstedelen ud 
gjennem lungerne. Den del, som udskilles i urinen, voxer 
med urinmængden. Derfor udskilles relativt mere aceton i 
urinen hos dyr, der faar føde, end hos dyr, der hungrer. 
Selv meget smaa doser (10—12 mer.) af aceton bevir- 
ker acetonuri. 
Det vigtigste af disse resultater er det, at kaniner og 
hunde — til en vis grad 1 ethvert fald — virkelig besidder 
evnen til at omsætte aceton. Hvorvidt det er denne evne, som 
betinger, at der under normale livsforhold ikke optræder 
større mængder aceton i excreterne hos disse dyr, lader sig 
ikke direkte udlede af de foreliggende forsog. Hvis det 
virkelig forholder sig saa, saa maa der antages en med 
denne funktion parallelt løbende og paa en vis maade anta- 
gonistisk funktion, der bevirker dannelse af aceton. 
*) En af Rosenfelds®) forsøgsindivider udskilte efter en dose paa 5 gr. aceton ved 
kulhydratfri kost 59,9 mgr., ved kulhydratholdig kost 30 mgr. aceton. Rosenfeld 
mener deraf at kunne slutte, at kulhydraterne ogsaa bevirker destruktion af 
aceton, som gjennem tarmkanalen optages i legemet. Af nærliggende grunde 
synes mig hans forsøg ikke at tillade denne slutning. 
