Om aceton som stofvexelprodukt. 61 
naar en saa hoi grad — efter Fr. Müller ??) indtil 0,5 gr. 
pr. døgn —, medens acetonurien ved en ren æggehvide- 
næring er svag og yderligere aftager med mængden af den 
omsatte æggehvide. Paa den ene side forbruges nemlig ved 
ren æggehvidenæring mindre legemsfedt end i absolut hun- 
ger, og paa den anden side gir en æggehvideholdig næring 
anledning til dannelse af betydelige mængder kulhydrater i 
organismen. Æggehviden i næringen virker derfor paa 
samme maade som kulhydraterne, kun i svagere grad (cfr. 
Ilirschjeld”2). 
Mindre let forstaaeligt er det, at der ved blandet ægge- 
hvide- og fedtkost udskilles mere aceton end ved ren ægge- 
hvidekost. Er den omsatte mængde æggehvide i begge tilfælde 
den samme, saa synes det givet, at fedtomsætningen ogsaa 
i begge tilfælde antager samme omfang, kun at der i det 
ene tilfælde omsættes legemsfedt, i det andet næringsfedt. 
Imidlertid synes et saadant vikarierende forhold mellem 
legemets og næringens fedt i mine forsøg ikke at have fun- 
det sted. De store mængder fedt i næringen har, ialfald 
ikke i de første forsøgsdage, formaaet at hindre et betyde- 
ligt vægttab, hvilket for en stor del har været betinget i et 
tab af legemsfedt. Den samlede fedtomsætning synes i 
virkeligheden at have været betydelig større selv ved over- 
ernæring med blandet kjød- og fedtkost end ved ren kjødkost. 
Vi ser altsaa, at de foreliggende erfaringer om den 
alimentære acetonuri lader sig forklare ud fra forudsætningen 
om to antagonistisk virkende aarsagsmomenter, fedt- og kul- 
hydratomsætning. | 
Et andet spørgsmaal er, hvorvidt enhver acetonuri kan 
forklares paa samme maade, f. ex. acetonurien ved forskjel- 
lige former af diabetes, ved læsioner af nervesystemet osv. 
5 — Archiv for Math. og Naturv. B. XIX. No. 2. 
Trykt den 26de November 1896. 
