Om sandsynlighed og dens betydning logisk betragtet. 19 
erfarent menneske om en person fra denne konges tid, og 
man lade saa f. ex. følgende ytring falde med hensyn til 
denne person: Kjende ham selv gjør jeg ikke, og har jeg 
ikke megen sandsynlighed for at gjøre; thi han er da vist 
nu baade død og begraven, saa vil udsagnet virke komisk. 
At en mand, som levede aar 1715, nu er død og begraven, 
betragter vi ikke som sandsynlig, men som vist, og dog 
kjender vi ingen nødvendig lov, som siger, at et menneske 
nok kan blive 100 eller vel endog halvandet hundrede, men 
derimod ikke 200 aar. Naar vi alligevel gaar simpelthen 
ud fra, at saa forholder det sig, da beror dette paa, at vort 
logiske liv ikke er uden surrogat for det manglende lov- 
mæssige bevis. Et saadant surrogat har det nemlig i ana- 
logien. I tidens løb aflagrer der sig en række saadanne 
analoginormer i vort bevidsthedsliv, og gjentagende bekræf- 
telser giver den ide, de repræsenterer, karakteren af en 
sikker lov. Analogislutningen om hvis udstrakte anvendelse 
paa flere for livet betydningsfulde omraader der ovenfor er 
talt, faar i sin logiske anvendelse navn af induktion, og 
betegner en af de hovedformer, i hvilke vort psychiske liv 
realiserer sig. 
Vender vi os nu til en kritisk prøve af den logiske 
gehalt i en analogidom, saa maa det erkjendes, at denne 
ikke alene er variabel alt efter de enkelte tilfælde, men 
ogsaa efter sit væsen af problematisk natur. Der er for 
det første de enkelte led, der skal subsumeres under et 
mere generelt begreb. Om disse maa det erkjendes, at de 
sjelden eller aldrig er identisk, ikke uvæsentlige differenser 
kan have undgaaet iagttagelsen. Der er for det andet et 
princip at finde, der i de enkelte tilfælde skal formaa at 
give partikulære erfaringer rang af universel dom, fra de 
os bekjendte lade slutte til et almengyldigt forhold. For 
