Nogle magnetiske Observationer. 5 
samme Leilighed om, at den Heldning, som Dioptertraaden 
paa denne Maade kunde faa, ikke kan overstige 3’; naar 
nemlig Dioptertraaden coinciderer med Lodtraaden i den 
øvre Ende, saa vilde en Heldning af 3', eller 1 paa 1140, 
frembringe en Afvigelse af 0.1 mm. i den nedre Ende, og 
en saadan Afvigelse vilde Øiet kunne mærke. Naar Solen 
pointeres med et skjevt Diopter, saa vil, som man let kan 
overbevise sig om, Feilen i det beregnede Azimut være 
lig Heldningen multipliceret med Tangens af Solens Høide; 
da nu denne, som før bemærket, ikke kan overstige 0.6 ved 
direkte Sigtning, saa kan Feilen i Azimut ikke overstige 
1/8, en Størrelse som ikke kommer i Betragtning ved dette 
Apparat. 
En Feilkilde af større Betydning er Naalens Træghed. 
Skjønt Friktionen mellem en Staalspids og en Agathat er 
høist ubetydelig, er dog ogsaa, naar Naalen nærmer sig til 
Meridianen, den magnetiske Direktionskraft saa liden, at 
Modstanden bliver mærkbar. Erfaring viser ogsaa, at naar 
Naalen gjentagne Gange bringes i Svingninger, saa stanser 
den ikke altid paa samme Punkt. Afvigelsen kan i enkelte 
Tilfælde gaa op til en hel Grad, hvad der muligens vil 
kunne forminskes noget ved omhyggelig Slibning af Staal- 
spidsen. Da disse Afvigelser imidlertid har Karakteren af 
tilfældige Feil, idet de tydeligvis beror paa, om Naalens 
sidste Bevægelse gaar til den ene eller anden Kant, saa 
maa deres Virkning saavidt mulig elimineres ved Gjentagelse 
af Observationerne. Efter hver Indstilling af Diopteret paa 
Solen aflæstes derfor Naalens begge Ender flere Gange (i 
Regelen tre) saaledes at Naalen bragtes i Svingninger mellem 
hver Gang. Dette gjordes ved at bringe en anden Magnet- 
naal i Nærheden, hvorved sørgedes for, at den første Sving- 
ning begge Gange gik til modsat Kant, hvad der i nogen 
