Norske hydrachnider. 63 
Jeg har hidtil ikke havt mindste tid til at undersøge 
salt- eller brakvand, heller ikke heitliggende fjeldvand, 
heller ikke Vestlandet, Nordland eller Finmarken. De 
høiestliggende vand, som jeg flygtig besøgte, laa ca. 700 m. 
0. havet (omkring Røros og Tonset); men her fandt jeg ikke 
hydrachnider. 
De høiestliggende vand og elve, hvor jeg isommer fandt 
hydrachnider (i stor mængde) laa ca. 300—400 m. o. havet 
(i Østerdalen). De sydligste vand, jeg undersøgte, laa ca. 
58° 20’ n. br. (ved Arendal), de nordligste ca. 630 30'—40' 
n. br. (Skogn ved Throndhjem). Jeg syntes at merke en 
betydelig forskjel i faunaen for de sydligste og nordligste af 
disse egne. Imidlertid behøves større materiale for at kunne 
eftervise dette med sikkerhed og se, hvad der skyldes til- 
fældige omstændigheder, jordbundens beskaffenhed, plante- 
vekst, aarstid etc. Jeg vil kun nævne, at Lebertiaog Hygrobates- 
arter findes i stor mængde nordover (gjennem Østerdalen 
og omkring Throndhjem). Dette synes at stemme med et 
af dr. G. Haller («Hydr. Schweitz», 1882) meddelt faktum 
at Hygrobates (longipalpıs) en af de arter, der gaar høiest til- 
fjelds i Schweitz (ca. 2000- 2300 m. o. h.); Lebertia (= 
Pachygaster) er talrig paavist for Schweitz, ligesom den først 
er fundet der. Sporgsmaalet: hvor høit tilfjelds gaar hydrach- 
_ niderne i Norge, og hvilke arter gaar høiest, staar endnu 
ubesvaret. Ligesaa ubesvaret er spørgsmaalet: hvorlangt mod 
nord i Norge (? i verden) findes hydrachnider? 
Som bidrag til besvarelsen heraf kan jeg meddele 
følgende. Prof. R. Collett forsøgte i sommer (1896) at finde 
hydrachnider i Finmarken; men det var ikke muligt at op- 
dage en eneste. Professor G. O. Sars og konservator Sparre- 
Schneider har meddelt, at de paa sine talrige undersøgelser 
i Finmarkens ferskvand ikke mindes at have truffet en 
