58 Institució Catalana d'Historia Natural 



i membre de la Junta disciplinar tridentina, formà part dels Sínodes 

 diocessans, essent elevat a Canonge i Dean de la nostra Seu, en 

 1885 i 1912, respectivament. 



Des d'aquella primera època, rodejat d'una munió d'aprofitats 

 deixebles que han florit en tots els rams del coneixement humà, 

 treballant constantment per a esclarir l'embrollada constitució geolò- 

 gica de nostra terra, s'anaven succeint ràpidament, amb interès sos- 

 tingut o superat, els treballs i publicacions científiques originals de 

 l'eminent geòleg. 



Com diu el doctor Faura, el coneixement que adquirí de l'Història 

 Natural en preparar-se per al grau de batxiller en Arts, i particular- 

 ment la lectura de l'obra de Sturra Reflexions sobre la naturalesa, 

 despertaren en ell una vera afició a aquesta ciència moderna; però, 

 no fou fins als vint-i-sis anys quan s'inicià Mn. Almera en els estudis 

 especials de Geologia i Paleontologia, inaugurant les càtedres i el 

 Museu del Seminari, i. fins el 1876, quan al costat d'En Landerer 

 pogué recorre com a bon geòleg la regió cretàcica de la Morella i el 

 Maestraçgo, en els límits de les províncies de Tarragona, Castelló i 

 Terol. Dos anys més tard, fou presentat pel propi geòleg ala Societé 

 Géologique de France, publicant ensemps el seu tractat de Cosmo- 

 gonia i Geologia. 



Com a membre d'aquesta important associació, assistí constant- 

 ment a les sessions anyals extraordinàries, anant a Sèmur (cóte d'Or), 

 Foix (Ariège), Clermont-Ferrand i Montdore, Provença, Vaucluse, 

 Argèlia, etc, demostrant en totes elles els seus profunds coneixe- 

 ments geològics en comparar les formacions de nostra terra amb les 

 extrangeres visitades. Això li va merèixer la confiança de tots els 

 seus col•legues per a organitzar pels anys 1898-1899, junt amb En 

 Lluis M. Vidal, i En A. Bofill i Poch, la famosa sèrie d'expedicions per 

 Catalunya, on tant es distingiren «els admirables geòlegs catalans», 

 especialment el doctor Almera, al qual corresponen la major part de 

 les comunicacions reunides en el tom XXVI del Bulleiin. Posterior- 

 ment, continuà assistint a les reunions anyals de la mateixa societat 

 fins a impedir-ho el conflicte europeu de 1914. 



En Desembre de 1879, ingressà en la Reial Acadèmia de Ciències 

 i Arts de Barcelona, llegint la memòria «De Montjuïc al Papiol, a 

 través de les èpoques geològiques»; va ser dels acadèmics que con- 

 taven amb major nombre d'assistències, asidu col•laborador del 

 Butlletí i l'encarregat, en 1882, del discurs inaugural, tractant sobre 

 Una Excursió al Montseny. 



