Institució Catalana d' Histokia Natural 5g 



L'Institució Catalana d'Història Natural el nomenà, en la seva 

 fundació, soci honorari, i Membre de l'entitat en reformar el seu 

 reglament. Nombrosos han sigut els treballs del doctor Almera 

 publicats en el Butlletí de la Institució, essent-ne el darrer el correspo- 

 nent als Briozoaris lutecians del pla de la Qàrgara, en col•laboració 

 amb M. J. Canu. 



També fou membre del Centre Excursionista de Catalunya, de la 

 societat Espanyola d Història Natural, de la Acadèmia Pontifícia, de 

 la Societat Aragonesa de Ciències Naturals ne fou membre hono- 

 rari, etc, i col•laborador de nombrosíssimes publicacions. 



Amb motiu de reunions, congressos o estudis geològics personals 

 dels jasciments més clàssics de l'estranger, viatjà el doctor Almera 

 per la major part de l'Europa, àdhuc arribant, en 1886, a recorre 

 Palestina, Síria i Egipte. 



En tota la Geologia de Catalunya s'hi troben personals interven- 

 cions del Canonge Almera, i es pot dir que la corresponent a les 

 comarques barcelonines es confon amb bona part de la seva obra. 



Ell demostrà plenament l'existència de l'Arcàic en la nostra serra 

 costera, descobrint la formació gnèissica, en pas a micacita, de Mataró 

 i Montnegre, acabant d'una vegada, arrelades discusions. En canvi, 

 malgrat les pacients investigacions esmerçades per espai de més de 

 vint anys per aquests terrenys primaris, no pogué definir d'una ma- 

 nera certa la presència del Càmbric, sense trobar, com ell lamentava, 

 la tan ombrívola i anelada fauna primordial de M. Barrande. Però, 

 caracteritzant l'Ordovicià i el Qotlandià, àdhuc molts dels nivells esta- 

 blerts per En Lapworth, estudià detalladament el Silúric de Montcada, 

 Papiol, Vallcarca, el Tibidabo, recollint-hi nombroses espècies de 

 graptolits i altres fòssils interessants d'aquest període. Els claps 

 devònics dels voltants de Barcelona foren igualment caracteritzats 

 pel Dr. Almera, dedicànt-li M. Barrande, en determinar les espècies 

 recollides, la Kraloiuna Almerai. Descobrí el Culm de Vallcarca amb 

 la seva rica flora dinantiana, estudiada pel Marquès de Sapoita, i 

 referí al mateix període els jasciments de Papiol i Cànoves, que, en 

 un principi suposà corresponents al Càmbric. 



També devem al doctor Almera la major part de les més impor- 

 tants notícies sobre el Triàsic barceloní, per quant descobrí els 

 jasciments d'Aiguafreda, Castelldefels, Begues, Gavà, Vallirana i 

 clap de La Llacuna, on prop de Pontons, trobà una representació de 

 la fauna de Sant Cassià del Tirol del Ladinià superior, i el criteri, 

 encertat segurament, d'incloure en el Triàsic les calisses sobreposa- 



