Institució Catalana d' Historia Naturai. 6 i 



els han inclòs en el Miocénic. El Plasència, l'Astià, i el Sicilià, foren 

 caracteritzats pel doctor Almera a la llarga del Llobregat, recollint-hi 

 una infinitat d'espècies fòssils, quals llistes ens omplirien moltes planes. 



Als terrenys cenozóics corresponen igualment els treballs i estu- 

 dis especials del doctor Almera, sobre grans mamífers i altres verte- 

 brats fòssils de Catalunya, com els Aceratherium, Dromathe- 

 rium, Hippopotamus, Elephas, Mastodon, Hipparion i tants altres, 

 àdhuc l'abundosa fauna del Parc Güell, estudiada amb Déperet i Bofill 

 i Poch, i descoberta per En Font i Sagué. 



Tornant enrera, es publicà a l'any 1891 la primera fulla del Mapa 

 topogràfic i geològic de la província de Barcelona, que emprengué 

 el doctor Almera per encàrrec de la Diputació, ajudat, en la part 

 topogràfica, pel senyor Eduard Brossa. L'escala del Mapa, al 1 per 

 40,000, exigia un estudi detallat i conscient del nostre terreny que 

 pocs haurien pogut desenrotllar a la faisó d'aquests dos homes. Tots 

 sabem que la primera fulla compren els encontorns de la Ciutat Com- 

 tal, la que fou seguida, en 1897, per la de l'Anoia al mar; en 1900, 

 per la del Foix i la Llacuna, i en 1914, per les dues darreres, com- 

 prenent el riu Tordera i el Montseny, Vallès i litoral. En la prepara- 

 ció d'aquest Mapa, síntesi monumental de la major part dels seus 

 desvetllaments, no hagué solament de lluitar, com ell mateix ens diu, 

 amb ço que és nou i amb ço desconegut de la part paleontològica en 

 les capes peleozòiques i amb els variats terrenys que integren el 

 nostre sòl, sinó també amb l'allunyament dels centres científics en 

 què vivim, la deficiència gairebé absoluta d'obres de consulta, la 

 manca de Museus i col•leccions, i, sobretot, l'escassetat de conreua- 

 dors d'aquestes ciències... 



Demés d'aquesta llarga sèrie de treballs, publicà igualment el 

 doctor Almera nombroses notes sobre petrografia, espeleologia, pre- 

 història, filogènia j una traducció castellana de la Química de Wurtz. 



La seva pèrdua, tan sentida com irreparable, ens deixa un buit 

 immens en els moments en els quals podia ésser més útil a la Pàtria, 

 i pels seus consells i encoratjaments, als seus deixebles; després de 

 curtíssima malaltia, entregà l'ànima a Déu, el 15 de Febrer de 1919. 



Tinguem sempre ben present entre nosaltres el record de l'activi- 

 tat i intel•ligència d'aquest home eminent que sapigué ésser, a la 

 vegada, glòria de la Religió, de la Ciència i de la Pàtria. 



Salvador Vilaseca, 



