£38 



Institució Catalana d' Historia Natural 



banda meridional o més enfusa del sistema, ço és: a Qallicant, Bosc 

 de TAlmuçara i turó de Montral. 



Descansant també discordantment sobre les pissarres, una no inter- 

 rompuda faixa d'argiles gipsíferes, margues, conglomerats i calisses 

 margoses s'extén des de més enllà de Cornudella, fins a prop de Riu- 

 dabella i Vimbodí, constituint les serres del Montsant i la Llena, i 

 corresponent al límit S. de la gran clapa oligocènica deies comarques 

 lleidatanes. 



Finalment, immediatament al NE. de Prades, afloreigen les roques 

 granítiques, i sobre d'elles descansen, en part, les pissarres i grauwa- 

 ques del peu del Tossal, i en part, l'arenisca roja dels Colomers i el 

 Bosquet. 



I. — Cova del Cisterer 



Entre aqueixes dues petites serres s'extén la vall d'erosió del 

 Bassot des de la basa del Tossal fins a Prades. En la cinglera NW. 

 del Bosquet, d'arenisca roja i conglomerats quarsosos, s'hi troben. 



UejTurride/ (loS, 



Om) 



/y\N 



entre altres i com a més importants, la Cova-Raimunda, la del Teio i la 

 del Cisterer. 



Deixant per una altra ocasió l'exploració de les dues primeres, 

 practicàrem el dia 20, la de la cova o balma del Cisterer. 



En arribar a aquesta cova, un cantell de terrissa que aflorejava 

 entremig de la terra acumulada en el fons, ens sorprengué i cridà 

 de seguida l'atenció. L'extreguérem immediatament, i creient que es 

 tractava d'un reste de ceràmica prehistòrica, ens proposàrem practi- 

 car-hi un ordenat treball d'excavació per mitjà del qual hi poguérem 

 lliurar, posteriorment, un abundós material arqueològic, entre sílex, 

 terrissa i alguns altres objectes. 



