50 ' Institució Catalana d'Historia Natural 



sades les fulles que presenten també algunes espècies d'aquesta 

 secció pròpies de l'Asia Menor, mostra la poca estabilitat d'un 

 dels caràctes en què es basava Spach per a formar els seus 

 grups Asterospartum i Ephed.ospartum. (1) La noslra Genista 

 té d'amdues seccions caràcters propis, i per aquest motiu l'hem 

 fet entrar en la que Rouy ha proposat que les compren les dues. 

 Les fulles no exactament oposades, les hi tenen també, però 

 rarament, les espècies del grup de la G. radiata (Buchegger). 

 Les orelletes laterals de la base foliar en la var. Grosii, també 

 com la ramificació de la mateixa, l'apropen a la G. radiata, i 

 per aquest caràcter així mateix a la G. Hassertiana. S'aparten 

 d'ambdues, en canvi, les formes ebusitanes, per les fulles de 

 bon troç no tan peludes. 



Per les flors en raïms densos, de vegades fins de 16 flors, 

 com en qualque exemplar del Torrent dels Nadals, és alhora 

 distinta nostra planta de la G. radiata i afins i de la G. ephe- 

 droides de Sardenya. Les bracteetes menudes de la base del 

 calze són semblants a les de la G. Hassertiana, fins avui sola- 

 ment coneguda de Skutari, a Albània, però' el propi calze, per 

 la seva forma, és distint del d'aquella espècie i dels de les de- 

 més formes afins. En el calze és on hi ha elscaràcters més no- 

 tables de la G. dorycnifolia, sobre tot per ésser el llavi superior 

 igual més llarg que l'inferior amb els dos lòbuls divergents i 

 no acuminats. La G. radiata i espècies pròximes i la G. ephe- 

 droides el tenen més curt que l'inferior, i qualque espècie veïna 

 del nord d'Africa com la G. numidica mostren una perllongació 

 molt notable d'aquest darrer. Pel caràcter suara esmentat, i en- 

 cara més per la divergència dels dos segments del llavi supe- 

 rior, la G. dorycnifolia és també afí de les Genista d'Asia Me- 

 nor. Aquest darrer caràcter és tingut per Buchegger com de 

 primer ordre per a diferenciar les formes primitives asiàtiques 

 de les occidentals, derivades. Es notable també en la G. doryc- 

 nifolia la pelositat escassa del calze^ que contrasta amb la que 



(1) Spach, Revisió Generis Genista, «Annales des Sciences Naturelles>, Sèrie TU, 

 p. 240 etc. 



