Institució Catalana d'Historia Natural 51 



presenten les demés espècies de què hem parlat. La disposició 

 de les papil•les estigmàtiques repartides sobre una major exten- 

 sió en la extremitat dorsal de l'estil que en la ventral, fa més 

 pròxima la Genista d'Eivissa de la G. ephedroides que de la 

 G. radiata. Les formes asiàtiques tenen papil•les solament en 

 el dors, la G. radiata sobre tot en la extremitat ventral. Per 

 aquest caràcter, doncs, la G. dorycnifolia hauria estat menys 

 modificada que les de la Europa continental, i potser representi 

 un estat intermedi des de les Genista Jauberti i afins de l'Asia, 

 cap a la G. ephedroides. 



Genista hirsuta Vahl 

 forma trichoacantha F. Q. 



Com hem consignat en començar aquesta nota, la G. hirsu- 

 ta fou herboritzada per En Gros, pel maig de 1918 a l'illa d'Ei- 

 vissa; En Gros la trobà entre Sta. Eulàlia i S. Miquel, en una 

 sola localitat Nosaltres, la primavera passada, l'hem collida en 

 uns marges secs de vora la carretera de S. Joan, no lluny tam- 

 poc de Sta. Eulàlia, cap al kilòmelre 10. Comparada amb 

 exemplars d'Andalusia, no presenta la d'Eivissa diferències 

 remarcables. Solament les espines peludetes fins prop de l'àpex 

 ens han mogut a donar-li el nom de forma trichoacantha. 



Aquesta espècie ocupa a l'illa d'Eivissa una. posició cen- 

 tral, i per ara, és la més rara allí de les tres. Solament era co- 

 neguda de la meitat meridional de la Península ibèrica. 



