74 Institució Catalana d'Historia Natural 



COMUNICACIONS CIENTÍFIQUES 



ei Dorcus parallelepipedus L. (Col. Lucanidae) i les magnòlies 



(Magnòlia grandiflora L.) del parc de Barcelona.— El Sr. Codina manifesta 

 que En E. Gros li portà en 24-III-20 tres Dorcus parallelepipedus L. tro- 

 bats en el tronc d'una magnòlia del mateix quadro de jardineria enfront del 

 Museu Martorell. L'arbre era mort i en arrebassar-lo, es trencà un troç del 

 tronc que estava consumit i de dins van eixir i es pogueren aplegar tres exem- 

 plars^ dos de vius mascle i femella i un d'aixafat per descuit i àdhuc s'en 

 veieren d'altres. La troballa sense ésser extraordinària era interessant i 

 així el 27 del mateix mes rebia del jardiner Borràs dos trossos consumits 

 del mateix arbre del què n'eixiren encara altres exemplars que són'els que 

 es fan circular. Els insectes són de talla aventatjada prova de què s'hi han 

 desenrotllat en condicions òptimes. Els trossos de fusta estan ara en obser- 

 vació per si com espera donen altres insectes a quins poder atribuir la cau- 

 sa o principal participació en la mort de l'arbre de cap manera imputable als 

 Dorcus. Es útil d'assenyalar la presència habitual d'aquest coleòpter 

 en el parc per quan els Lucanins (Lucanus. Pseudolncanus, Dorcus, Sys- 

 tenocerus) viuen preferentment en els boscos àdhuc els més elevats on és 

 més freqüent de trobar-los de juny a setembre. Sapigut és que els imago 

 de desenrotllades mandíbules superiors, especialment els mascles, àdhuc 

 que el séu aspecte es una mica inquietant, -són completament inofensius i 

 per a viure llepen solament la sava que s'extravasa o supura d'alguna fe- 

 rida de l'arbre. Les larves llurs viuen en els arbres vells de fusta blana, 

 especialment en els faigs, més rarement en les alzines, en els detritus 

 consumits de l'arbre mort o viu i són completament indiferents per a l'eco- 

 nomia forestal, de faisó que de cap manera pot atribuir-se a ells la mort 

 prematura de l'arbre, que hi ha que cercar ultra puix elles no fan sinó 

 aprofitar-se de la fusta consumida propícia per a el seu manteniment. La 

 mognòlia, de fusta blana, és doncs un arbre que en consumir-se el troben 

 bo els Dorcus per a viure-hi i aquesta nova habitació que crec inèdita, és 

 interessant de consignar-se. La mort d'aquests preuats arbres ornamentals 

 un dia goig i alegria dels bons ciutadans barcelonins que en temps de la 

 florida fruien de l'embaumadora flaira que llençaven les flors de les famo- 

 ses magnòlies del parc, i que de seguir com ara aviat no en quedarà una 

 de viva en menys en tot el passeig de devant dels Museus d'Història Na- 

 tural anomenat pomposament el Passeig de les Magnòlies, jo crec que 

 hi ha que cerçàr-la en causes més aviat físiques, com són la naturalesa 



