Institució Catalana d'Historia Natural 129 



dels torrents de Sant Martí i del Paità a la casa de can Trullas; i les del 

 Büxadell a la vall de can Santjaume, en quins llocs hi restaren embas- 

 sades. El solatje vermell d'aquestes aigües, dipositant-se damunt de les 

 argiles groges anteriors, formà la faixa vermella de les argiles supe- 

 riors (1). 



L' explicació d'aquest fenomen és natural i senzilla; però la impor- 

 tància principal del mateix estreba en que per dit canvi de color venim en 

 coneixement de 1' època en que es produïren els traus o esborancs de la 

 pudinga quarçosa (pinyolenc blanc), posant en comunicació els torrents 

 del Llor, de Sant Marti i de can Santjaume amb el canal de can Marga- 

 rit, compost tot ell d'arenisques roges triàssiques (pedra esmoladora). 

 Tota vegada que aquest canvi de color tingué lloc a les darreries de 

 V època Pontiana, com ho prova la poca gruixa de la faixa vermella supe" 

 rior de les argiles pontianes, devem deduïr que l'obertura de dits 

 esborancs de la pudinga data de les darreries de 1' esmentada època, 

 essent deguda als primers sotracs o moviments precursors del gran cata- 

 clisme ocorregut en començar el període pliocènic, el quin produí l'es- 

 fondrament del continent mediterrani, del que avui sols en resten les illes 

 Balears. 



Terrassa, juny de 1920. 



(1) Si la procedència de les aigües tenyides de vermell no hagués eslatla que 

 acabo d'indicar, aleshores caldria suposar que foren les aigües del Büxadell les que 

 disolent a les arenisques roiges del Pom Gran de la estació d' Olesa, i dirigint-se cap 

 a can /"rw/Zas anaren a parar a la raconada de detràs de Sant Miquel de Taudell. En 

 aquest cas resultaria que fou ales derreries de l'època ront i a na, (\ví8.n les aigües 

 del Büxadell començaren a sobreixir per damunt de la serra que unia al Puigventós 

 ümb el Turó dçl Forat del Vent, 



