Í4Ò Institució Catalana d'Historia Natural 



Una nova Sideritis de la Vall del Segre 



pel 

 Dr. FONT QUER 



Teniem desig de conèixer la Sideritis que Bubani cita a TErmita de 

 Sta. Fe, sobre Organyà, determinada com a 5. linearifolia (sub Fracas- 

 tora\ FL P^r. I, p. 457. I havent-se escaigut que el Sr. Director del Mu- 

 seu, En A. Bofill i Poch, feu una excursió a la referida localitat a l'agost 

 de 1918, li encomanàrem que ens portés unes mostres de la Sideritis que 

 trobaria a l'Ermita de Sta. Fe. El Sr. Bofill cercà la planta amb interès i 

 pujà fins al mateix cim de la muntanya de Sta. Fe sense trobar cap exem- 

 plar de Sideritis. 



Aquest any, essent-me possible a mi mateix visitar Organyà, vaig de- 

 cidir fer-hi una exploració cap a primers de juliol, època en què creia tro- 

 bar en bon estat la planta que desitjava. I, aprofitant el viatge, vaig visi- 

 tar també Martinet, aigües amunt de la Seu d'Urgell, en la Vall del Segre, 

 on el propi Bubani herboritzà l'espècie d'Organyà, i Bellver, de la ma- 

 teixa ribera del Segre a pocs kilòmetres de l'anterior, més cap a Cerda- 

 nya, on CosTE i Gautier hi descobriren una Sideritis que em semblava in- 

 teressant. 



Aquesta darrera vaig tenir la fortuna de trobar-la tot seguit, prop de 

 Bellver, i és particularment abondant a les garrigues de la vora dreta del 

 Segre a poca distància d'on la vall s'aixampla sobtadament i comença la 

 Cerdanya. El mateix dia, la vaig retrobar abundosa entre Bellver i Marti- 

 net, i a Martinet mateix, en els hermots i garrigues, vora la carretera. 

 Tant a Bellver com a Martinet no em fou possible observar més que aques- 

 ta espècie, relativament poc variable, i la forma més tomentosa de la 5/- 

 der/7/5 /f/rí/z/a L. Per això estic convençut que els meus exemplars co- 

 rresponen a l'espècie mateixa que veié Bubani i collí a Martinet el 16 de 

 juliol de 1846, i sens dubte, perquè els he comparat, són iguals als que 

 Coste i Gautier herboritzaren a Bellver el 20 de juny de 1901, publicats en 

 la exsiccata de la Société Rochelaise, el mateix any, amb el número 4783. 



A Organyà vaig visitar la muntanya de Sta. Fe i l'Ermita del cim, 

 sense trobar ni un sol exemplar de la Sideritis de Martinet; cert que el ca- 

 mí que vaig seguir puja per la vessant nord, entre el bosc de Pinassa fins 

 a dalt de tot, però ni a les garrigues del peu de la muntanya, ni a les que 

 hom retroba dalt a l'Ermita, cara a migjorn, no em va ésser possible veu- 

 re altra cosa que la Sideritis hirsuia i encara molt escassa. Un veritable 



