152 Institució Catalana d'Historia Natural 



Notes paleogeogràfiques del Vallès 



per 

 JACINT ELÍAS 



Curs del Llobregat pe! VaÜès durant la època Sarmantiana. 



Fins fa poc havia cregut, i aixis consta en alguns dels meus treballs 

 anteriors, que a principis de la època Sarmantiana, el Llobregat, abo- 

 cant-se dins de nostra comarca, i passant per les serres d'Ullastrell, de 

 ca'n Sanfeliu, de Galliners i de ca'n Camps, anà a parar a Sardanyola; i 

 que més tart, desviant el seu curs de llevant envers ponent en el sentit 

 de les agulles d'un rellotje, anà per últim a buidar-se al mar pel Baix 

 Penades. 



Doncs bé: quan recentment preparava un treball sobre la tectònica 

 del Vallès durant el període miocènic, he pogut apreciar l'actuació de 

 dos moviments orogènics de molta importància durant aquell periode, que 

 m'han fet veure que les desviacions del Llobregat no's verificaren de lle- 

 vant envers ponent, sinó el contrari, de ponent envers llevant, i per lo 

 mateix que no començà aquest riu per anar a Sardanyola, sinó per diri- 

 gir-se al Baix Penades. 



Em crec, doncs, en el deure de fer aquesta rectificació, exposant els 

 fonaments en què s'apoia, per a que es vegi la justesa d'aquest canvi d'o- 

 pinió. 



En acabar Tèpoca Helveciana, després que les primeres aigües del 

 mar Tortonià hagueren invadit el Penades i el Vallès, s'inicià una premp- 

 sada orogènica que venint de S. E. a N. W., anà alçant de mica en mica 

 el fons del mar de faixa costera. Continuant aquest alçament pausat de 

 les platges, anà eixint del fons de l'aigüa el Montjuich ensemps que res- 

 tava interrompuda la comunicació del Mediterrani amb les aigües del mar 

 Tortonià de Tinterior del Penades i del Vallès, que d'aquesta manera es 

 convertí en un llac. Aquesta prempsada anava produint al continent un 

 seguit de plecs anticlínals i sinclínals paral•lels entre ells, prenent tots 

 una orientació de N. E. a S. W. perpendicular a la direcció de la prem- 

 sada. Aital disposició i relleu dels plecs comunicava al terrer un aspecta 

 ondulat. Quan aquests plecs foren molt acentuats i llurs capes tingueren 

 molta tivantó, es trencaren per l'aresta, donant lloc a grans esfon- 

 saments. 



