Institució Catalana d* Historia Natural I53 



En acabar el període Tortonià es produïren aquests trencaments i 

 enfonsaments del terrer dirigits de N. E. a S. W.; un d'elis al peu de 

 Montserrat, i un altre darrera de la Serra del Cadí. Aquesta direcció de 

 N. E. a S. W. que prengueren als plecs i enfonsaments explica el para- 

 lelMisme que guarden amb la costa de llevant, tant la serralada del nord 

 del Vallès, des del Montseny al Montserrat, com la Serra del Cadí. 



Per la depressió o canal que es formà al nord d'Olesa s'hi escorregué 

 el Riu Llobregat, que es dirigí envers al Baix Penades. Això sembla ve- 

 nir demostrat per un gran curs d'acarreigs.que solcant a les llicorelles de" 

 torrent del Puig, al N. W. de ca'n Bniqnetes, es dirigeix envers Espa- 

 rraguera. Darrera de la Serra del Cadí, a conseqüència del enfonsa- 

 ment ocorregut en aquell indret, s'hi formaren els llacs de la Cerdanya i 

 Seu d'Urgell; a aquesta nova depressió s'hi inicià els curs del Segre, 

 quines aigües baixant de darrera del Puigmal, es buidaren a dits llacs, 

 fins que més tart sobreixint pels avui estrets d'Organyà i per les gorges 

 del Montsec, s'anaren a buidar a la conca de l'Ebre. 



Veus aqui, doncs, com per la disposició dels plecs i relleu del terrer 

 després de dits enfonsaments, no era possible que el Llobregat es diri- 

 gís al principi a Sardanyola, doncs hauria topat amb els plecs anticlinals 

 que li barraven el pas envers el S. E.; en canvi, la direcció de la vall de 

 N. E. a S. W. l'obligà a dirigir-se envers Esparraguera i Baix Penades. 



Després d'aquest esdeveniment de principis del Sarmantià s'inicià 

 una nova prempsada que no venia ja de S. E. a N. W. com l'anterior 

 sinó de S. W. a N. E. o sigui en sentit perpendicular a la primera, i 

 quin origen tenia probablement a lo que és avui desert de Sàhara. 

 Aquesta nova prempsada anà produint a mit jorn del Vallès i Penades un 

 alçament pausat del terrer, iniciant un plec anticlinat orientat de S. E a 

 N. W. Durant tot el Sarmantià anà continuant aquest alçament pau- 

 sat del terrer per un seguit de sotregades del S. W., fent decantar el 

 curs del Llobregat envers mit jorn i després envers llevant del Vallès, 

 fins que a les darreries de la mateixa època aquest riu passava ja pel que 

 avui són serres de ca'n Piirull, (Viladecavalls), de ca'n Missert, de ca'n 

 Poal, de ca'n Cureí (a mit jorn de Terrassa) i de ca'n Bosc, que a les ho- 

 res eren el punt més fondo del Vallès. 



L'alçament del terrer, que de mica en mica desviava el curs del Llo- 

 bregat envers llevant, ens vé demostrat per les inclinacions dels bancs 

 aquitanians, helvecians i tortonians amb buçamen N. E. tot a la llar- 

 ga de la vora esquerra del Llobregat des de Martorell a Villalba i Puig- 

 ventós; les mateixes inclinacions es veuen a tots els bancs miocènics de 

 la carretera de Martorell a Terrassa des d'aquella vila fins a la Creu dels 

 Tres Batlles, particularment a les margues toríonenianes del tall de la 

 carretera davant de can Santojini; la mateixa inclinació tenen el bancs 

 aquitanians de ca'n Campanya de Castellbisbal, els helvecians de ca'n 



