154 Institució Catalana d*Historia Hatural 



Riqiiè Vell i els sarmantians de dalt de la serra de can Sanfeliu. Les da- 

 rreres batzegades d'aquest moviment tectònic feren eixir el granit a les 

 Mines del Plom de c'an Domènech de Papiol per mor de la intrusió d'un 

 gran filó de plom, fent inclinar també envers el N. E. als bancs equita- 

 nians del proper Cingle de ca'n Calopa. 



A mitj jorn de Terrassa, tant el marge de la carretera de Rubí, dessota 

 de ca'n Bosch, com el desmunt del ferro-carril elèctric al costat de ca'n 

 Guitart, les alternances de bancs d'argiles i margues amb bancs d'aca- 

 rreigs, és un fenonem digne de fixar-hi l'atenció. Les argiles i margues, 

 que representen una formació lacustre o d'aigües en repòs en quin fons 

 s'hi assolaven els llots que enterbolien les aigües, ens diuen ben clar que 

 durant el periode Sarmantià, en què ja el Llobregat corria pel Vallès 

 encara en el centre de la comarca hi continuava l'estat de llac, que per 

 raó de l'època el podem ara anomenar Llac Tortónic-Sarmantià. Els di- 

 ferents bancs d'acarreigs, distribuïts per pisos, representen fortes riua- 

 des del Llobregat, en que l'empenta de les aigües endinsava en el llac la 

 càrrega d'aluvions i pedregam que arrosegava. En aquestes alternan- 

 ces d'argiles fines i d'acarreigs, les argiles representen, doncs, les èpo- 

 ques de sossego durant les quals es dipositaven al fons del llac les impu- 

 reses de les aigües tèrboles; i els acarreigs les èpoques de revolta at- 

 mosfèrica o de tempesta en què el riu venia fort. Demés, com que els 

 bancs d'acarreigs o quiscun dels pisos superiors s'anaven formant cada 

 vegada més envers el nord, això sembla indicar l'actuació de la prempsa- 

 da orogènica vinguda de TAfrica que empenyia i desviava el curs del 

 Llobregat. 



La tivantó de capes del plec anticlinal que es formava al centre del 

 Vallès arrivà a ésser tant forta en acabar l'època Sarmantiana, que es 

 trencaren sobtadament en el sentit del plec, o sigui de S. E. a N. W., 

 produïnt-se la gorja per on pasa el Busadell a llevant del Puigventós, 

 i l'enfonsament de l'Alt Vallès, i de això prové la gran fondalada on es 

 troben avui Terrassa i Sabadell, encaixonada entre la serralada del nord i 

 la del centre de la comarca. Aquesta fondalada s'anà omplint tant amb 

 les poques aigües del desaparegut Llac Tortónic-Sarmantià, com amb 

 les que baixaven de muntanya, quines restant-hi embassades, formaren el 

 Llac Pontià. 



Com ensemps que es produïa la fondalada de Terrassa, ocorregué tam- 

 bé un enfonsament al Baix del Vallès, restaren enlairades les serres de 

 Galliners, de ca'n Sanfeliu i d'Ullastrell, que quan poc avans hi passava 

 el Llobregat, eren el punt mes fondo del Vallès. Després d'aitals enfon- 

 saments del nord i de mit jorn i del redreçament dels estrebs del Puig 

 ventós, i de les serres de ca'n Bayona i d'Ullastrell, trobant el Llobregat 

 barrat el pas envers llevant, es veié obligat a torçar el seu curs, dirigint- 

 se envers mitj jorn, i anant a passar probablement pel serrat del Verdula- 



