Institució Catalana d'Historia Natural 105 



Les espècies de Monotis del Triàsic conegudes fins ara són o de 

 l'Edad Nórica o de TEdad Càrnica; les espècies de Pseiidomonotis es 

 presenten en grups en el Triàsic inferior, falten en el Triàsic mitjà i rea- 

 pareixen en el Triàsic superior (Norià). Es tracta per a la espècie es- 

 ■ panyola d'una forma que es presenta en el Triàsic mitjà (Muschelkalk) 

 i solament per aquest fet mereix un interès molt especial. 



3— Els restos de Diploporidae del Vidriers (Prades) perteneixen als 

 tipus més interessants de la fauna del Triàsic espanyol. Desgraciada- 

 ment no hi ha més que motllures que no permeten una classificació segu- 

 ra. La moderna sistemàtica dels Sifonats verticil-lats. (Vegi's: Julius von 

 Pia. Estudis nous sobre les Sifonats verticil-lats del Triàsic.) (1) es basa 

 sobre el desentrotllament dels nombrats Wirtelaste o sigui dels orguens 

 que mig-parteixen en porós Talga. Essent així que es tracta en els exem- 

 plars de Vidriers, Prades, de motllures o sigui del replè del buit interior 

 de l'individu, i una bona part son impresions negatives de la superfície 

 exterior dels mateixos, mentre que ells estan realment disolts, per lo que 

 no es pot dir res sobre la forma dels porós que els mig-parteixen, que es 

 nomenen Wirtelaste. 



La espècie del Vidriers perteneix a les formes anulars, és a dir que 

 estan dividits, en part, per rastres anulars. Es tracta probablement 

 d' una sola espècie, encara que el diàmetre i l'altura de les parts 

 anulars variin considerablement en els diferents exemplars. El nom- 

 bre dels Wirterlasíe sofreix també variacions en el mateix exemplar. 

 Els rastres anulars no són molt amples, com ho demostren les varetes en 

 les impressions. A jutjar per les impressions, els porós son prims i fre- 

 qüents. Aquestes característiques parlen en favor de l'espècie Diplopora 

 (potser Diplopora anniílata?, No obstant es pot tractar també de l'espècie 

 Kantia. Per a una identificació segura és précis, com he dit ja més amunt, 

 fixar la forma dels wirtelaste. Almera indica la Gyroporella en una calis- 

 sa compacta dolomítica a l'Oest de la estació d'Olesa, prop de la Puda, 

 excel•lent manantial d'aigües sulfúriques, prop del Llobregat. No obstant, 

 la forma de Vidriers no es Gfroporella, ja que la anul•lació caracterís- 

 tica falta en l'espècie espanyola. 



4— La Trona. En el blanc de caliça dolomítica erosionada es nota la 

 presència de motllures d'una petita conquilla, que segons la seva forma 

 exterior recorda la Modiola (Septiola) pygmaea Münst., de Sant Cassian 

 descrita per Bittner. 



Tot el demés de la Trona no es pot classificar a causa del seu mal 

 estat de conservació. Em sembla que un exemplar ès una M\^oplioria. Una 

 determinació exacta de l'espècie no és possible. 



(1) Julius von Pia. Neue Sludien über du Triachischcn Sinhoneae vcríicillalae 

 BeitrSqe zur Falàonlologle und Geològic; Bterrçich Ungarus i}. des Orients; Bd. XxV, 



1912; 



