Institució Catalana d' Historia Natural 205 



nova i Vallvidrera. Aquesta formació prou coneguda, està composta prin- 

 cipalment d'amfibolites i grenatites amb petites intercalacions de marbre 

 sacaroid i de calissa amb minerals. Totes eixes roques son sumament com- 

 pactes i dures, no exfoliables i disposades en grossos bancals (grenolita 

 pura) o en fines capes paral•leles d'amfibolita, epidotita, grenatita etc. Sa 

 direcció és la mateixa de les formacions veines o sia E-0. buçant al N, 



El notable d'aqueixa formació és sa absoluta independència del granit 

 en relació a son metamorfisme ja que, des de son contacte amb dita roca 

 eruptiva a la Bonanova, fins a son aflorejament més accidental al fons de 

 Vallvidrera on la separen del granit prop de 2000 metres de micasquistos 

 i pissarres mosquejades, presenta el mateix aspecte i grau de cristal "Uni- 

 tat, trobant-se sols en el contacte immediat del granit, una zona de 1 me- 

 tre escàs on carregant-se de quars i mica, passa a un micasquist molt fosc 

 i compacte. El meteix succeeix al voltant dels petits apuntaments d'aplita 

 i pegmatita i els més grossos de pòrfits que en varis punts l'atravessen; 

 al voltant de dites roques es troba una aurèola acidificada. 



A la base d'aquesta formació i seguint sa mateixa direcció és trova 

 altre roca que encar que completament distinta hi està segurament en re- 

 lació més inmediata que cap altra de les que la rodejen. Es aquesta una 

 estreta banda d'una leptimita o gneiss granulític compost de fines capes 

 de quars i feldespat separades per petites fulles de mica blanca. 



Aquesta roca està plegada longitudinalment en petit pleg complet 

 abocat al S., perfectament visible en una pedrera sobre el funicular de 

 Vallvidrera, que és son aflorejament més occidental i també en el més 

 oriental, al cim de la Serra Vilana (sobre les Escoles Pies de Sarrià) s'ob- 

 serva arran de terra la volta del anticlinal. 



La descripció donada de sa estructura es sols aplicable a les mostres 

 no plegades, puix la roca que intrega el plec, i més particularment la que 

 forma els seus ganzells, presenta una estructura netament cataclàstica, 

 restant sos elements reduits a petites partícules, i la roca afecta dues di- 

 reccions d'exfoliació: una paral•lela al plà axial d'el pleg i l'altra seguint 

 la primitiva estratificació que està encara perfectament visible, dividint la 

 roca en bancals de 30 a 40 cm. D'aixó resulta que els bocins de roca, en- 

 lloc d'esfuUsar-se normalment, tenen tendència a dividir-se en grollers 

 bastonets en els llocs on les dues exfoliacions no coincideixen. 



D'aquesta estructura de la roca s'en desprèn, que son metamorfisme, i 

 consolidació son anteriors a son plegament, contràriament a ço que passa 

 en la major part de les roques d'eixes zones metamòrfiques que han re- 

 cristal•litzat després d'ésser plegades i laminades. Es evident també la se- 

 va independència d'el granit ja que en tots sos aflorejaments n'està sepa- 

 rada per uns 500 mts. de micasquistos no pas tan cristal•lins. 



Trobem doncs que aquesta roca ja era cristal•lina abans de son plega- 

 inent; ara bé, les roques veïnes, los micasquistos, no semblen pas haver 



