Institució Catalana d'Historia Natural 



219 



tropología, de Paris, per llurs col•legues el doctor Letournau i Mr. de 

 Quatrefages, 



En termes generals, podríem dir, que la classificació de Sanson, apli- 

 cant-la a animals vius és bona, car és indubtable que hi han individus que 

 tenen un crani molt ample i altres que el presenten molt estret. I això és 

 una cosa tan certa, que fins és del domini del coneixement empíric, conei- 

 xement que amb tota seguretat no fou pas adquirit de Sanson ni menys de 

 Retzíus. Els nostres ramaders saben perfectement el què és un cavall ore- 

 lla clar, això és, un cavall braquicèfal, puix que els dolicocèfal sofereixen 

 les orelles molt acostades, el contrari dels braquicèfals en els quals hi ha 

 gran distància d'una orella a l'altra, fet que els ramaders anomenin a 

 aquets orella clar. 



Si la determinació dels tipus cefàlic ha passat a cosa de domini popu- 

 lar, és que veritablement la coexistència de dos tipus cefàlics en l'espècie 

 cavallina constitueix una veritat. 



La flaca del mètode de classificació de Sanson no fou precisament la 



inversió de la fórmula 

 de l'índex cefàlic adop. 

 tada pels antropòlegs, 

 sinó el d'assenyalar en 

 les calaveres punts de 

 mida que no corres- 

 ponien als resultats 

 que s'havien d'obtenir. 

 Es així, que tots 

 els professors de Zoo- 

 tècnia que s'han ocu- 

 pat del mètode de San- 

 son unànimament han 

 manifestat que en els 

 seus laboratoris no han 

 pogut trobar ni un sol 

 crani d'équid braquicè- 

 fal, ni tan sols els per- 

 tanyents a races pro- 

 clamades per Sanson 

 com fortament braqui- 

 cèfales. A aquest fet, 

 també nosaltres ens 

 hem hagut de sumari 

 als altres col•legues, 

 ja que en el laboratori 

 deZootècnia de l'Esco- 



rç 



Figura 1 



